321 
till att begifwa mig så lång tijd ibland detta willa fol¬ 
ket, som eij wiste hwad min resa gick uht på. Ärhin- 
drade mig ock, hwad jag utstod uti Umeå Lapmark 
genom dett jag eij förstod språket. Hade äfwen nog af 
mig att bära, där jag ock icke provianten föra skulle. 
När jag omsider war komen uppå willa hellen, tyck¬ 
tes mig wara komen liksom uti en ny wärld. Här sågs 
nu mehr ing. skog, utan idel bärg, dett ena större än 
dett andra, betächte af en stadig snö. Ingen wäg, inga 
spor, inga rudera till bebodt hus fans här mehr. Den 
gröna somaren tycktes här wara bortdrifwen och ned¬ 
slagen till de diupaste dalarne emällan bärgen. Här 
sågs nu föga foglar, mehr än fiellrypor, som i dalarna 
sprungo med sina ungar. Den behageliga wärman, som 
tilförne wederqwickt både oss och alt lefwände, tycktes 
liksom hy detta rum. Då solen undertijden tände an, 
gafs här ej någon swalkande skugga. När jag wände 
min ögon på örter och gräs, war ganska få, som jag 
tilförne sedt, så aldeles främmat blef all ting för mig. 
Jag gick nu uppå de högsta bärgen att se middnats 
solen. Jag satte mig neder att sambla och beskrifwa 
örter, att jag aldeles förgät tijden. Tolken påminde mig, 
att wij hadom till nästa Lapp 5 å 6 mihl, och att man 
borde skynda sig, om man nägon mat skulle få af re- 
narne. Wij gick då för snöbärgen upp och ned, ja på 
sides, som än war swårare, undertijden hela långa w T ä- 
gen på stenskierf. Wij kom då inmot andra afftonen 
till första Lappen, h:kn mottog mig wähl, lätt mig få 
ett par ren skin att ligga uti. Straxt kom renarne hem 
till 700 a 800 stycken. De miölkades och miölk koktes 
åht mig, som war mycket mächtig. Han lämnade och 
mig sin egen sked, den han hade i sin tobakspung. Jag 
begärde genom tolken att hon skulle twättas, dett och 
straxt skedde, i dett han tog watn i munnen och spru¬ 
tade på skeden. 
När jag ätit och hwilat, stälte jag min kosa rätt i 
wäst-söder åht Pitheå hell; därifrån åht höga isbärgen 
äl:r hell-ryggen. Och som jag där ifrån hade föga öfwer 
4 a 5 mihl neder till Wästerhafwet, tycktes wara nödigt 
se, huru hellen säg uht på wästra sidan och om samma 
Linnés brefväxling 1. 2 [ 
