323 
dit allena. Jag frågade fuller äffter hwilken dett skolat 
warit, men kunne icke få någon wisshét. 
1 Juli. Om morgonen här på antogo wij resan up åht hel¬ 
len, li:kn upholt oss hela dagen, och twingade så swet- 
ten af oss, att dett ej kan beskrifwas, så för des brant¬ 
het, som ogemena högd. Doch fick wij swalka oss, när 
wij kom up på kalla snöbärgen. Stälde sedan resan 
åht Torneå hell, som sades wara 40 mihl. Men hwad 
jag utstod emedlertijd lämnar jag där hän. Ach, huru 
mången trot steg upp för de branta bärg! Huru många 
tärande swettningar, huru många matta stunder anwän- 
des icke, förän jag kom till Gaituna. Undertijden rå¬ 
kade wij moln, som aldeles förblindade wåra ögon; un¬ 
dertijden strömar, för hwilka wi måste wika af wägen, 
ähr afklädda gå genom kalla snöwatnet. Hade wij och 
icke hafft allestädes kalt och friskt snöwatn att weder- 
qwicka oss i hettan med, aldrig hade wij utstådt. Watn 
war här wårt endaste dricka, doch förnämligast då wij 
fick sugat af wåta snöen, ty då weclerqwickte dett bäst. 
När wij komit upp emot Caitumbyen, där folket begynte 
blifwa aldeles willa, och springa från kottan, då de såg 
oss på långa stycket, ledsnade jag längre gå här upp¬ 
före. Hälst som brödet för 14 dagar blifwet alt. Den 
feta renmiölken war mycket wämjachtig utan bröd. 
Missungen (caseus secundarius) förorsakade sådan ob- 
struction, att jag eij längre trodde mig uthärda. Stälde 
18 Jul. altså min kosa tillbakas åht Qvickjock, som äfwen war 
40 mihl. Här emellan då jag oachtsamt går på snöen, 
ej ach tändes det hohl som [21] watnet skurit genom 
snöen, faller jag neder genom snöskorpan uti snöbärget. 
Tolken och wägwisaren kunne mig intet hielpa upp, 
emädan dett war brant af watnet skurit som en muhr, 
eijhäller räkte de mig; ty måste de gå hem äffter tog 
att draga mig upp med. Jag fick ett slag på mitt lår, 
som jag kände öfwer en månad, i nedfallandet; dett 
sama hände 8 dar tillförne en min wägwisare. Kom 
omsider till Qwickjock (2 Aug.), sedan jag warit utan 
bröd öfwer 4 weckors tijd; ingen menniska kan 
persvadera sig, hwad swårighet är så länge wara 
utan bröd, fast ägde man till öfwerflöd annan 
