Ti 
2 Linnés faderlige vän Johan Stensson Rothman, provincialmedicus i Krono¬ 
bergs län och lektor vid Wexiö gymnasium, synes af Linné hafva blifvit före¬ 
slagen till ledamot af akademien, men ej antagen. 
3 Jfr bref. 182. — »S.Brittes löök, om hwilkens dråpeliga effect emot mull- 
wader, så ofta blifwit talt i Stockholm och Wettenskaps Academien, war för- 
nemsta ordsaken hwarföre jag stäldt hemresan genom Wadstena, at där få se 
hwad det wore för en häri. löök. Denna löök war här almänt bekant och kallades 
Munk-löök, wäxte ymnogt i klåster-trägården och förmentes wara hitförd ifrån 
Italien af S. Britta. Men jag blef flat, då jag förmente mig få se en mycket 
sälsam växt, och i det stället måtte upptaga Gottländska Ramsen [ Allium ur- 
sinum L.] . . . Sic minuit prcesentia famam » (Öl. res. s. 339). 
4 Amiralitets-apotekaren i Stockholm Joh. Jul. Salberg. 
5 Allium Scorodoprasum L. 
6 Afser afhandlingen En sälsam Sicamp [Phallus inpudicus L.] funnen 
i Småland af Assessor Johan Rothman, Med. Doct. (Vet. Ak. Handl. 1742 
s. 19). — Med »de latinska acter» afses Vetenskaps-societens Acta. 
7 Assessor Joh. Mor^ei Beskrifnmg öfiver Ängens skötsel kring Faluns 
Bergslag (Handl. 1742 s. 28) och Professor Carl Linnlei Förteckning, af 
Färgegräs, som brukas på Gotland ock Öland (s. st. s. 20). 
195. 
Det woro en förbättring för Lappska oeconomien om någor 
skogslapp, där mycken Asp-skog finnes, wille först begynna at giöra 
elgar till sin fänad, och landet fick sedermera wänia sig mera wid 
det slaget; men då måste Asp och wide blifwa mer allmän skog; 
nog tror jag at Elgar skulle blifwa flinka slädlöpare, men twiflar 
om de blefwo kiäcka dragare. 
G. L. 
I Vet. Akad:s bibliotek efter slutet af en insänd afhandling, innehållande ett 
förslag att tämja elgar, hvilka författaren anser genom uppfödande under flera ge¬ 
nerationer i djurgårdar skulle blifva allt tamare, »til dess man omsider såsom Renen 
och Geten finge se Elgars härliga och talrika hjordar winter och sommar drifwas 
i wall». Han uttalar den förhoppningen, att de kungliga skola finna detta »up- 
muntran wärdt wid de Kongl. Djurgårdarne; som Mercurius, effter den Graekiska 
Ålderdomens witnesbörd, förtjente hos dem Gud anamn för det han lärde sin 
tids allenast med stekande under Afgudaoffren wanda folck, at äfwen kunna koka 
kjött, huru mycket högre namn skall den icke förtjena, som befordrar et folck 
til större förråd af mat och kjött at lägga i grytan». — Linné har härtill fogat 
ofvanstående få rader. I Vet. Akad:s protokoll finnes detta project icke om- 
nämndt; förmodligen blef det insändt 1742, för hvilket år dessa äro mycket ofull¬ 
ständiga. 
