IV 
tag af att Ahrlings någongång äro fullständigare. I det följande har än 
den ena, än den andra afskriften återgifvits, allteftersom företräde synts 
böra tillerkännas endera. I ett fåtal fall har det ansetts lämpligt att an¬ 
lita dem båda. 
Vid återgifvande af Linnes manuskript hafva följts samma grund¬ 
satser, som angifvits i förordet till den första delen. Bekännas måste 
dock, att genom förbiseende någon gång stor begynnelse-bokstaf blifvit 
använd i ord, som börja ny mening, fastän — såsom han ej sällan gjorde 
och hvaröfver G. G. Tessin skämtade (se bref. 24 not. 1) — där be¬ 
gagnats liten. Särskildt gäller detta ordet jag , som han i de flesta fall 
skref med liten bokstaf, äfven då det stod främst i meningen. 
Af det här meddelade har Ahrling i Carl von Linnés Svenska 
arbeten i urval och med noter försedda publicerat ej mindre än 191 bref 
och refererat innehållet i ytterligare några. Att dessa det oaktadt här 
omtryckts, torde af flera skäl befinnas befogadt. Dels är det nämligen 
önskligt, att då Linnés bref utgifvas, desamma samtliga blifva i ett och 
samma arbete sammanförda; dels bör det ursprungliga stafningssättet åter- 
gifvas och ingen modernisering däraf företagas, såsom Ährling med be¬ 
gagnande af Svenska akademiens nu alldeles antikverade tredje ordlista 
tillåtit sig, och ännu mera måste man afstå från att — såsom ock 
skett — söka h. o. d. förbättra texten genom ändrande och afhjälpande 
af de fel och svagheter, som uppkommit genom den brådska, hvarunder 
brefskrifningen uppenbarligen stundom egt rum. Härifrån har utgifvaren 
samvetsgrannt afhållit sig, blott inom [ ] inflickande uppenbarligen ute¬ 
glömda ord. 
Härtill kan vidare läggas, att Ahrling, säkerligen mycket mot sin 
vilja, fann sig nödsakad att utgallra ett ej ringa antal af de kända brefven. 
1 motsats härtill har undertecknad, äfven med fara för klander, medtagit 
allt, som af honom anträffats, t. o. m. det skenbart ganska obetydliga. Detta 
har skett, emedan han af egen erfarenhet vet, huru vid första påseendet 
värdelösa smådetaljer efteråt kunna betinnas lemna värdefulla upplysningar 
eller fingervisningar. 
Äfven med hänsyn till de bifogade noterna har en reproduktion af 
de förut tryckta brefven ansetts vara välbehöflig. Särskildt genom flitigt 
sökande i Vetenskaps-akademiens protokoll och dokumentsamling har nämligen 
en tolkning af Linnés ord mångenstädes blifvit möjlig. Ännu fullständigare 
skulle belysningen af dunkla uttryck hafva blifvit, om tillgång funnits till 
Elvii och Wargentins bref till Linné, men förunderligt nog saknas alla 
dessa i den Linnean Society nu tillhöriga rikhaltiga brefsamlingen. An¬ 
tagligen hafva de alla kort efter Linnés död eller före samlingarnes öfver- 
