82 
Utanskrift och sigill saknas. 
Efter afskrift af E. Ährling. Odateradt, men antagligen skrifvet i No¬ 
vember eller December 1746. 
1 Farsoter bland husdjuren förekommo denna tid ofta i Sverige och vållade 
landtbrukarne högst betydande förluster. Inom hela landet fanns icke en enda 
veterinär, utan sjuke kreaturs vård var så godt som helt och hållet öfverlemnad 
åt »kloka gubbar» eller andra lika okunniga personer. När derför Linné er¬ 
farit, att Sauvages — »en Man, som jag säkert kan räkna ibland de aldrastörste 
Medicos i Europa, och min besynnerligaste vän» — med anledning af en då i 
södra Frankrike grasserande boskapspest utgifvit en »tractat», hvilken var »den, 
som ibland alt, hvad här tils utkommit om denna farsot, fådt största berömeU, 
anhöll han, att ett utdrag ur sagda tractat måtte honom tillsändas, hvilket ock 
genast skedde. Det sålunda erhållna skyndade Linné att »tolka från Latinen 
på Svensko» och insände detsamma till Vetenskapsakademien, der det den 27 
November »beslöts straxt at tryckas i detta qvartal». Så skedde ock, så att 
Handl. 1746 s. 283—88 upptagas af Boskaps-siukan beskrifven af Frans, 
de Sauvages . . . Ingifven af Carl Linnjdus. 
2 Se bref. 211 not. 7. — I Handl. 1746 s. 281—83 finnes intaget E. Sa- 
länders Rön, om Svensk Krapp. — I Professor Carl Linnjei Förteckning , af 
de Fär gegräs, som brukas på Gotland ock Öland (Vet. Akadrs Handl. 1742 s. 
20) omtalas Asperula tinctoria eller Gottlänningarnes Madra, hvilken »wäxer 
öfwer hela alwaren på Öland, så wäl som hela Gotland, på torr ock skarplerig 
Jordmon. Är här ganska öfwerflödig, kan altså aldrig utödas; men i de andre 
Sweriges Provincier wäxer mycket sparsamt. . . . Rötterne wäxa tilsammans 
i klasar helt röde. Gotlänningen brukar mycket desse rötter at färga ullet hög¬ 
röd t: rötterne pekas eller hackas up förr än Göken gal, det är om Wårtiden, 
förr än stielken blifwit fulkommen wuxen, ty då äro rötterna lösare ock färga 
långt mer. Rötterne kokas med suraste dricka som kan ärnås, hwilket gör 
färgen högre. När rötterne kokat, lägget ullet uti, medan koket ännu är w r armt. 
Så snart ullna Garnet tages up utur warma färgen, sköljes det hastigt af i 
lut». — Med anledning af detta meddelande gaf Academien sin ledamot Salan- 
der i uppdrag att göra försök med sagda rötter, och genom Landshöfdingen 
von Höckerstedt, »som med besynnerlig ömhet ansåg nyttan för Publico, om 
denna Rot voro lämpelig i färgerierne», erhöll han ock från Gotland ett mindre 
parti däraf, ehuru af mindre god kvalitet. 
3 »Stande-billa kallade somliga et slags swagt dricka, som Bönderne 
undertiden här tillaga, i det de slå mäsk efter Öhl eller Sw r agöhl uti et stort 
Träkäril at stå och giäsa; det blifwer en ganska sur drick, doch med giäsningen 
ränsar watnet; så fort som det drickes, slås watn i stället, at det sålunda gif- 
wer dricka hela tre månaderna; mången kunde tro, at denna drick wore sämre 
än watn, men då man betänker, at giäsningen praecipiterar jord-particlarna, 
måste det här wara bättre, där som kalckwatn gifwes». (Gothl. res. s. 245). 
4 Aulus Cornelius Celsus anses omkring år 20 e. Kr. f. hafva samman- 
skrifvit en encyklopedi, hvaraf endast 6:te—12:te böckerna de Re Medica finnas 
i behåll. Själf torde han icke hafva utöfvat läkare-yrket, men har dock för 
sagda sitt arbete fått namnet Romanorum Hippocrates och Medicorum Ci- 
| 
