101 
skaps-akademiens rekommendation till professuren i Åbo, »dit han vill, emedan 
landet ej blifvit undersökt och han har hopp om många artiga och nyttiga rön, 
ehuru han nog har sin utkomst vid sin praxis medica». Genom Spörings den 
17 Juli 1747 inträffade död (hvarom underrättelse näppeligen till den 24 s. m. 
kunnat hinna till Göteborg), fick han ock sin önskan uppfylld, i det han 1748 
blef utnämnd till medicinae professor vid Åbo universitet. 
241. 
Högwälborne H. Praeses 1 
och Samtel. Herrar Ledamöter af 
Kongl. Wettenskaps Academien. 
Jag aflägger hoos Kongl. Wettenskaps academien ödmiuk tack- 
säjelse för all den åhoga, omsorg och arbete Kongl. Acad:s Ledamöter 
haft att recommendera och förhielpa Hr Kalm till Professionen och 
den sig där på grundade resa till Canada, som jag hoppas skola 
lända Kongl. Academien till mycket lustre och fäderneslandet till 
mycket gagn. På Hans Kongl. Höghets föreställning har ock Aca¬ 
demien här i Upsala resolverat att lämna 6000 dir kpmt till samma 
nyttiga resas befrämjande 2 ; så att all ting tycks änteligen wara 
redo till den högst önskeliga resan. 3 
Min wördsamma begiäran är nu till Kongl. Academien, att 
Profess. Kalms resa med all ifwer pådrifwes, ty jag har af mycken 
förfarenhet lärdt, hur angeläget det är att smida, medan järnet är 
warmt, och till att arbeta, medan saken är ung och färsk; medan 
constellationerne äro önskelige; medan man har begiärelse, hopp 
och åtrå; medan högen spelar och medan man har ynnest. Winner 
ödet tiden, som altid afwundas stora saker, så winner det mycket; 
man skall fruchta för hwar dag af tiden. 
Des utom lärer det wara mine herrar, så wähl som mig, be¬ 
kant om seglationen till Norra America ifrån Engeland, att de mäste 
fartygen gå från Engeland om hösten i September, October och till 
mit i November; där emot sällan någre om wåren, då siön är full 
af töckn och is. 
Altså om resan ej bewakas af Prof. Kalm i höst, kommer han 
ett helt åhr att dröja; han blifwer på den tiden helt säkert mera 
styfbent, commodare, delecatare och obeqwämare till att stöfwa i 
skogarne. Man mister des utom ett helt åhr; man exponerar ho- 
