121 
ur Riket för Citroner och Citron-Saft , Framför allt framhålles däri, »hvad 
myckenhet citroner, som årligen införskrifves och merendels åtgår til den väl- 
smakelige och hälsosamme Ängelska drycken kallad Puncli . . . Man kan ock 
häraf sluta, hvad penningar utgår för citroner, som nödvändigt hit intils måste 
tjena til omtalte dryck. Til undvikande af så stor myckenhet citroners inför- 
skrifvande, och at göra på denna drick et lika om icke bättre köp än på vin, 
vil man göra för det allmänna kunnogt, at saften af ofta omtalte Berberis är 
genom försök befunnen, at i alla delar komma up emot citronsaften». Före¬ 
träde bör t. o. m. tillerkännas åt »Berberis-punchen», ty den »har en ljuflig 
smak» och en »skön röd färg» samt »är mycket helsosam», isynnerhet för dem, 
som lida af skörbjugg eller podager. 
4 Vid Akademiens sammankomst den 9 Juli 1748 »uplästes en af Herr 
Jennings ingifven berättelse om den Dufvan med 3:ne fötter, som han i spiritu 
vini för någon tid sedan lemnat til Academiens Cabinet. Denna berättelse re¬ 
mitterades til Herr Linn^eus». Såsom belöning härför utsågs Herr Jennings till 
Akademiens »ämnesvän». — Detta var en utmärkelse, som tilldelades företrä¬ 
desvis unge män, hvilka genom insända smärre »rön», gåfvor till Akademiens 
samlingar eller bibliotek, idkande af naturvetenskapliga eller ekonomiska stu_ 
dier o. s. v. visat sitt intresse för Akademien och dess verksamhet. Några 
direkta förbindelser ålågo dem ej; den enda fördelen, som dem bereddes, var 
rättighet att bevista sammankomsterna. Hvad de därvid hade att iakttaga, ut¬ 
visar protokollet för den 26 Oktober 1751, där det heter: »Beslöts, at Herrar 
ämnesvänner böra sätta sig, då de inkommit, på de eftre bänkarne, och der 
blifva stilla, til des de gå ut, samt ei, såsom här tils skedt, gå af och an, samt 
stå bakom stolarne, och vända ryggen til de på främsta bänkarne sittande Le¬ 
damöterna, hvilket icke allenast sedt rätt oanständigt ut, utan ock förorsakat 
sorl och gny, så at Ledamöterna ei kunnat höra, hvad som förehafts vid 
bordet». 
252. 
Min Bror. 
Att Hr Hannaeus 1 uti sitt stora concept tror sig så wähl, att 
ingen warit så lyckelig uti inbillningen, det gifwer tillkiänna at han 
så litet effectuerar, som han litet wet. 
Jag har lust at se om han kan beskrifwa ett enda fyrfotadt 
creatur, ja en enda hund; men jag är så säker att han ej kan det, 
som jag är wiss att ingen giort det för honom. 
Lyckelig är han, om en god ritare och kopparstickare kan 
gifwa honom auctoritet hoos pluraliteten af läsarne, som äro igno¬ 
ranter. 
