m 
Utanskrift som på brefvet 247. 
Sigill IV, rödt lack. 
Efter afskrifter af B. Bergius (vol. XIII s. 456) och E. Ährling. Odateradt,. 
men skrifvet mellan den 2 och 9 December 1749. 
1 Johan Fredrik Dalman, född 1726, slutligen major vid artilleriet, död 1809. 
— Den 24 Oktober 1747 föredrogs i Akademien ett memorial från Dalman, som 
redan förut antagits till »ämnesvän» vid Akademien, hvari han anhöll »at blifva 
ihogkommen och recommenderad hos det Ostindiska compagniet til nogon sysla 
vid de nu utgående skeppen, och som detta memorial innehöll nogot, som borde 
hållas tyst», tillsattes en komité, bestående af deras Excell. Riksråden Tessin, Höp- 
ken och Palmstierna samt Herrar Alström, Faggot, Grill och Ankarcrona, att råd¬ 
göra härom. Den 31 Oktober meddelades, att dessa »funnit för gådt at låta H. 
Dalman anträda resan til Ostlndien, och under densamma låta honom niuta til 
godo den förmån, som Academien af Ostindiska Compagniets Directeurer vid 
octroyens slutande uppå H. E. Grefve Tessins förestälning blifvit tillägnad». 
Ostindiska Kompaniets direktörer, som tillskrefvos om denna resa, »lofvade 
den ej alenast på alt sätt befordra, utan också berättade at de til präster 
uppå de twänne nu utgående skeppen hafva antagit sådana personer, som hafva 
insigt i Physiquen och Naturalhistorien» (Vet. Akad:s protok. d. 12 Dec. 1748). 
Denna resa egde ock rum; enda synliga resultatet däraf var en uppsats i 
Vet. Akadrs Handl. 1749 s. 265—269, benämnd Manis, Et Ostindiskt Djur 
beskrifvit. På manuskriptet har Linné tecknat: »detta är wärdigt för en Wetten- 
skaps' academie». Hans loford grundar sig väl hufvudsakligast på den däri före¬ 
kommande, ganska utförliga beskrifningen på djurets inre byggnad, men förtjän¬ 
sten häraf torde väsentligast tillkomma Öfver-Fältskären Apiarius, som var be¬ 
hjälplig vid anatomicerandet, fastän »det var en så gruflig stank», att man »med 
stor möda kunde den uthärda, och alla andra, som voro i Factoriet, blefvo af 
stanken incommoderade». — Dalmans egna naturhistoriska insigter synas varit 
ganska ringa. Ehuru Manis, myrkotten, sedan länge var känd och af Linné 
beskrifven såsom ett tandlöst däggdjur, trodde Dalman under de tvenne måna¬ 
der, han egde det lefvande, »at det hade tänder och vore et species af Lacerta» 
[ödla], och »derföre var något varsam, att ej låta det komma mig för när». 
Han kringgärdade också sin säng med stolar, »men djuret klef ett par gånger 
öfver, och kom till sängen, då jag med rysning vaknade, kännandes dess tunga 
på föttren». 
2 En af Tursen (här i protokollet kallad »Toussen») ingifven »underrät¬ 
telse om Ekars plantering», som den 18 November remitterats till granskning 
af Linné och Bjelke. 
3 Landshöfding Liljeberg hade insändt »beskrifning på en Corallwäxt, 
funnen på ön Tenerifa af en Sjöfarande». Den remitterades till Linné och 
De Geer. Som det befanns, »at beskrifningen var mycket god, men den an¬ 
förda meningen om Corallernas ursprung och tilväxt voro ännu ej med rön 
bekräftad, utan mera hypothetisk», ansågs ytterligare granskning af Herrar 
Bäck och Rudenschöld af nöden. Resultatet blef ett helt kort omnämnande 
i Handl. 1750 s. 78. 
