154 
U tanskrift som på föregående bref. 
Sigill III, rödt lack. 
Efter afskrifter af B. Bergius (vol. XV s. 5) och E. Ährling. 
1 Frigelii afhandling remitterades till granskning äfven till A. Bäck, och 
såsom tredje sakkunnige var antagligen meningen att utse Harleman, att dömma 
af yttrandet i brefvets början. Så blef dock ej förhållandet, utan i stället blefvo 
Faggot och Scheffer jämte Bäck censorer. Dessa uttalade genom påskrift på af- 
handlingen såsom sin åsigt, att en mindre del däraf kunde införas i Handlin¬ 
garna, hvarjämte föreslogs, »at Kongl. W. Academien anmodar Hr Archiater 
Linnaeus til at i en särskild afhandling uptaga Auctorns Inkast, utan at nämna 
hans namn, och förlägga dem, hvilken Academien kan då meddela det allmänna 
bredevid detta. Då hafver detta gjordt nytta, och sanningen, som utan tvifvel 
står på Linnaei sida, får heder och försvar». Detsamma, blott litet utförligare, 
påyrkade äfven Bäck ensam vid sammanträdet den 15 December. Hvad i Fri¬ 
gelii afhandling var »historiskt och stödde sig på rön, förtjänade at anföras 
i handlingarne, men livad som var hypothetiskt och polemiskt uteslutas»; Linné 
däremot skulle »anmodas at i det stället ingifva en riktig historia om dessa 
sten-piggar, om Nautilus, hvar af de äro lemningar, samt om Sargasso, hvar 
uti Nautilerna pläga uppehålla sig, med de anmärkningar som der vid kunna 
giöras, på det publiken ei må lefva i mörker om dessa märkvärdiga lemningar 
af forna verldens flod». 
2 Hederstecken voro fordom hos vårt folk mera sällsynta och därför äfven 
ärorika o. s. v. (citat från någon äldre författare). 
275. 
Min Herre. 
Jag skall biuda till at skrifwa något om stenen till nästa post. 1 
Emedlertid bör Min Herre slå upp för Herren Acta Petropolitana 2 
Vol. 3 p. 246, der Gmelin beskrifwit dem. 
Balsberget 3 i Skånska Resan [sid.] 85. 
Breynii polythalamia 4 , som jag menar finnas på stockholms 
bibliotheque. 
Fisken 5 som blef mig sänder förliden sommars war en Stämm, 
Faun. Suec. 325. Will M. Hre hafwa hans figur, så har jag den 
låtit afrita, emedan fisken är på många ställen beskrifwen, men 
ej afritad. 
Min Herres 
hörsamme tjenare 
G. Linnaeus. 
1750 d. 30 Octob. 
