157 
6 »Pesar och Stenkolfwar kallades här på orten de samma slags stenar, 
som på Öland mycket finnas och där kallades Darter; de suto här öfwerflö- 
digt i Kalkstenen, äfwen som på Öland. De äro ej annat än petrificationer af 
et slags snäcka, som kallas Nautilus rectus, hwilkens petrificerade skal äro 
de raraste i alla Mussle-Cabinetter. At sådane snäckor fordom warit ganska 
allmänne i Swerige, wisa sä Öland, som Kinnekulle; men hwarest de nn tagit 
wägen, wet man icke; somlige Musslor och Snäckor holla sig nära intil stran- 
derne, andra sorter lemna aldrig djupet; jag wet altså icke, om desse ännu 
holla sig uti Östersjöns djup eller om de flyttat efter tidernes omlopp, såsom 
Sillen, til det djupaste af Wästerhafwet» (Wästgöta resan s. 41). 
7 Se Öl. och G-otl. resan s. 40 och 141; de kallas där äfven Ölands-spikar. 
8 Petrus Frigelius, född 1708, lektor i Kalmar, först i matematik och 
sedan i teologi, därefter kyrkoherde i Madesjö, död 1791. 
9 Ordspråk för att utmärka något, som händt i urminnes tid. — -1 Petrus 
Bangs Priscornm Sveo-Gothorum ecclesia (1675) p. 29 försäkras, att det icke 
fanns en vrå i hela Sveo-Gothia, där ej enhvar, såväl gammal som ung, bru¬ 
kade säga: »När Adam bodde i Kälcbestad». Detta ansåg han vara ett oemot¬ 
sägligt bevis för att Adam varit bosatt i Sverige, ehuru han sedan flyttade till 
Asien samt där blef död och begrafven. 
10 »Kalekbergen kring Boda Capell i Rättviks Socken äro af en besynnerlig 
beskaffenhet. De bestå af en brun, grå och grön-fläckig Kalk eller så kallad 
Marmor; öfveralt med de så kallade Gottiandsspikar eller Belemniter 
Hänföras nu desse Berg til uråldriga tiden, hvad skola vi göra af Belemni- 
terna och de andre des Följeslagare? De stackars kräken blifwa då ej annat 
än lusus naturce eller Naturens Apespel. Om jag tordes för åtskiliga deras 
patroner skul, så hade jag wisserligen den tron, och mången gång roar jag mig 
med den tanken, som hade wid Skaparens befallning, at vattnet och jorden skulle 
göra af sig allahande lefwande kräk, dessa ej varit snabbe nog att krypa fram 
ur sina gömor, utan derföre måst blifva qvar, at bry Folk och förvilla Historien» 
(Dan. Tilas, Stenrikets Historia, utförd i det vid preesidii af äggande 
håldne talet inför Kongl. Svenska Vetenskaps Academien den 14 April 1742). 
276. 
Min Herre. 
Jag tackar öfvermåttan för foglen; det är at opartiskt gynna 
wettenskaperne; [det] woro artigt at wetta, hwad Landsman han 
är, på det man måtte kunna leta up så rare foglar på en an¬ 
nor tid 1 . 
En studiosus Dan. Rolander, 2 som för ett par åhr sedan lärde 
hos mig något litet uti inseeterne, har communicerat med mig ett 
par observationer, wid hwilka jag just baxnade och bad honom 
