163 
alla sine tillkommande Camerater olustige och försagde, at de giöra 
sin tienst med suckande och pustande. Wij hafwom redan till- 
förene fått så många nya förordningar, som inskränka de förre 
sälle tider, at wij hafwom des utan nog att digerera. 5 Emedler- 
tid skall mig wara lika, hwem som får professionen; Duraeus får 
ofelbart allas röster här, nog går det i Stockholm. Det är beklage- 
ligit nog at han skall wara den bästa. Intet skall jag grumbla 
hans watten; och om jag det skulle kunna, giör jag det aldrig, då 
han har M. H:res approbation, som jag städse högt wärderar för 
en ren siähl och för stor glänts i wettenskapen. Emedlertid förlåte 
honom Gud, at han skadat dem som ej tänkt skada honom; jag 
är säker genom Hr Baron Hårleman a t jag denna gången slipper, 
attamen aliquid Juvret. 
Tack för communication af Pr. Kalms bref. 6 jag har låtit af- 
skrifwa det, som tyckes böra tryckas. Doch tyckes mig at det bor¬ 
tryckas, som jag satt bokstäfwerne i manuscriptet; så at den andra 
paragraphen tryckes först, så den första, sedan den tredie. Det 
woro en stor sak, om roten hade den effect, som Auctor håller 
före, ja fast än där skulle hälften afslås. Det kommer an på prof; 
tyckes doch ofelbart giöra god wärkan; jag har gifwet brefwet 
äfter M. PI:res befallning till Rosén, som det äfter genomläsandet 
ställer till min Herre till bakas, war gunstig och kom i håg, at 
det icke mer är i mine händer. Hwarken Rosén äller jag lära 
kunna utlåta oss om ett obekant medicament; det står at försöka, 
om wår swänska Lobelia 7 har samma kraft. 
jag stod länge i betänkande, om jag skulle tillsätta nomen spe- 
cificum på Hr Kalms ört 8 ; men jag kunne intet annat föreställa 
mig än at han wiste namnet, om han welat at saken skolat blifwit 
aldeles tydelig, ej häller har han begiärat at jag skulle det till¬ 
sätta; ty har jag achtat mig, emädan Hr Kalm har sitt egit sinne 
och torde det en gång förtryta, at jag wid hans hemkomst fingo 
plichta med förlust af många torkade örter, nog kienner jag örten, 
men näppeligen tror jag at någor annor i Europa tager rätt på 
speciem af denna hans beskrifning, hwilken han tyckes giort så 
med deseine. 
Frantsoser kallas siukdomen af alla menniskor; många böcker 
äro skrifne om frantsoser; will man spara det, kunne man kalla 
honom venerisk sjukdom; somblige bruka det ordet salt fluss, som 
doch ej är tillräckeligit utan aequivoce. 
