166 
Emedlertid har detta warit mig en fatal tid. wij arme menni- 
skior. wij arbeta och sträfwa; wij giörom oss till slafwar; wij unne 
wår kropp ej ro om nattena: och det at meritera, at winna gunst 
och nåd; at giöra oss skickelige; och wår winst på slutet blifwer 
hat, onåd och grämmelse. Där på har jag änteligen sedt öfwer- 
tygande prof. 
om jag frågar mig hwad jag haft för all min flit, oro och ar¬ 
bete här vid Academien; så finner jag mig haft en Archiaters 
character med 100 ducaters omkostnad; och det är alt. 
Där emot ser jag andra i lättia, genom konst kommet till för- 
moner. 
jag måste nu prisa Matthesii 5 wishet för min dårskap, han 
har unt sin kropp så mycken ro, som jag mördat min. han har wun- 
nit alt det jag wunnit, men spart sin kropp och sin siähl. 
Nog har jag ofta wågat mig ut på hafwet at hämta guld ifrån 
Ophir; jag har hemkommit utan krafter, med sönderslagit skepp 
och refne segel; och då jag wågar mig här näst uht, så må jag 
wähl förgåss. 
Nog har jag skaffat mig hat med min flit. 
jag wille önska at jag kunne giöra det till intet. 
I, M. H:re, som få lefwa äfter mig, tillskrif ej mig såsom lättia, 
om I intet mera hörer mig, utan tillskrif det tiderne och ödet. 
Lär i tida at se på hwad usel fot wårt hopp grundar sig, och 
huru sleprig gynnares gunst är; nu ser I det i en annor, som M. 
H:re en annor gång lärer få smaka sielf. 
jag förstår mycket wähl, hwem som illa utfört mig hos Herren; 
Profess. Burgmeister 6 den jag sökte på alt sätt at fägna i mitt hus. 
jag undrade hwarför han begynte den discursen 4 å 5 gånger. 
Han sade sig wara af den tankan, at swediande ej skadade; jag 
förestälde saken på begge sidor, utan at wetta af hwarken Räf äller 
orm. Detta war betalning för det jag recommenderade Lijdbeck 7 
till Trägården i Lund och ej hade så tiok hud, att jag kunne re- 
commendera den som kiöpt sig ett stort herbarium i Lejden, utan 
at kienna hwar 100:de ört. 
Tänk M. H:re, kunne H:r Baron Hårleman stielpas af så ringa 
sak, som likwähl af allmänheten är kiänd för den fastaste, hwad 
skall då icke andra swagare swikta? 
Lyckelig den som ställer så sin wandel, at han intet mera 
gapar äfter än det han har; ty huru snart snafwar han icke på 
de brantaste klippor. 
