219 
lofwat honom, at Academien det skall bestå, jag har och af ho¬ 
nom fått se en hop små kräk, som hålla sig under pohl-sidan, neder 
på hafwets afgrund, af kräfte släcktet, Oniscis et affinibus n , som 
ock äro rätt sälsame. mera hinner jag ej nu att nämna; han 
lärer wähl sielf söka någon gång tillfälle at berätta för M. H:re, 
huru denna resa gått och hwad han uptäkt. 
jag ser af alt, att han lidit ondt i tillräckelig dosis och frusit 
som en braf karl; att han giort alt, hwad af honom kunne prae- 
steras, som warit arresterad inom ett skepp ibland wågor och is¬ 
berg, där han ej på hela resan fåt se land mer än 2 timar. jag 
wille, att han gofwe ut sin resa, fast han tycker, att han ej fått 
tillräckeligit emot sin önskan, men det är swårt taga där intet är, 
och att hårlufwa den skallota. 
Märkwärdigt war ock at se det alla Fuci [: Tång: ] woro be¬ 
strödde med de rare snäckor, som kallas Conchce anatiferce och 
med de rare Sertularice, äller Polyper, som i senare åhren giort 
ett nytt regemente af diur. —- 
jag förbi. Min Herres 
hörsamste tienare 
Upsala 1758 d. 19 Sept. G. Linnseus. 
Fru Ihre 12 dog i söndags afton. 
Etter afskrift af B. Bergii brefsamling (vol. XVI s. 327). Slutet har af 
honom utelemnats. 
1 Afresan skedde den 17 April från Göteborg, dit fartyget återkom redan 
den 24 Juli. Såsom ersättning för de hafda utgifterna och utståndna mödorna, 
»beslöts, at som Studiosus Martin, hvilken på Academiens kostnad förleden 
sommar varit til Spitsbergen, giordt någon skuld och dessutom slitit mycket 
ondt och skämdt sina kläder, skulle han til skuldens afbetalning och någon up- 
muntring af Academien hafva at undfå i et för alt 600 dir kopparmynt til» 
(protok. ;den 4 November 1758). 
2 Denna finnes tryckt i Ymer 1881. 
3 I Vet. Akad:s Handlingar för 1758 s. 307—315 finnas intagna Meteoro¬ 
logiska Observationer, gjorde på en Resa til Spits-bärgen, af Anton 
Rolandson Martin. Härvid hade användts en termometer, som var »af fram- 
ledne Directeuren Ekström förfärdigad, på hvilken 0 utmärker frys-puncten och 
100 kok-puncten», alltså den Linneanska. 
4 Hvaldjuren hade af äldre författare, liksom ock af Linné själf i hans 
första skrifter (t. ex. Fauna suecica ed. I ), förts till fiskarne, men redan i 
Sy st. Nat. ed. Yl (1748) uttalar han tvifvelsmål, huruvida de ej rättare borde 
föras till däggdjuren. Sedan (såsom 1758 i Sy st. Nat. ed. X och 1761 i 
Fauna suec. ed. II) vidtog han utan tvekan denna förändring beträffande 
dessa djurs plats i systemet. 
