220 
5 Af beskrifningen framgår oförtydbart, att härmed afses klappmytsen 
eller biåsskälen (Cystophora cristata). Detta djur synes numera vara helt och 
hållet eller-i det närmaste utrotadt vid Spetsbergen. 
6 »Emellan 79 och 80 grad. var jag i land på några Spitsbärgens holmar, 
som lågo par mil från fasta landet; det skedde d. 1 Julii, allenast på några 
timar. Här var först våren. Snön smälte och var djup, så at man sank ned 
til knä-vecken; stränderna voro endast frie ifrån is och några gräs-kullar syntes, 
där en otalig skock af Änder (Anas mollissima) nyss lagt sig at utkläcka 
sina ägg: det är utaf dem, som man får de kostelige eiderdunen. Jag tog några 
jord-torfvor därifrån, som bestodo af måssa blandad med några fjäll-örter: så¬ 
som Saxifraga oppositifolia och Saxifraga cespitosa aldramäst, äfven Cocle- 
aria groenlandica och några strån af gräs-arter. Ingen hade blomma, utan 
endast blad. Intet träd syntes mer, än gamla afbrutne och upkastade ståc- 
kar på stränderne. Alla desse kullar och bärg bestodo af en schiffer-art, som 
stod på kant. I somlige schiffer-bärg kunde man trampa såsom i en lös lera. 
Emellan bärgen vid stränderna växte Fucus vesiculosus. På stränderna var 
ymnigt upkastadt af Ulva latissima» (Vet. Akad:s Handl. anf. st. s. 313). 
7 Lunnefogeln ( Mormon arcticus (L.) Nils.). 
8 Rotges ( Alca Alle L., Mergulus Alle (L.) Nils.). 
9 Alkan ( Colymbus Troile L., Alca Brunnichii Sab.). Såsom dess enda 
förekomstort uppgifves i Fauna Suec. ed. II: » Habitat in alto mari septen- 
trionali. A. Martin». — Antagligen afses denna, då det i Akad:s protokoll den 
21 Mars 1759 heter: »Upl. unge Herr Martins beskrifning på en Fogel, som 
finnes uti Ishafvet, af Lomm-slägtet, och som kallas Is-lomm». Den finnes dock 
ej intagen i Handlingarne. 
10 Hafhästen eller Mallemucken ('Fr o cellaria glacialis L.). I Vet. Akad:s 
Handl. för 1759 s. 94—99 finnes Beskrifning på en Pr o cellaria, som finnes 
vid Norr-polen, åtföljd af en ganska dålig afbildning. Härur må om denna 
dittills så godt som okända, men numera för hvarje Ishafsfarare välbekanta 
fogel följande få anföras: 
»Emellan 62 och 63 graders Pol-högd sågo vi först desse Foglar, som 
ledsagade oss med sit flygande omkring skeppet, alt til dess vi komma til Spits- 
bärgen, och äfven då vi hade högden af 79 och 80 grader. Där intet annat 
lefvande syntes, där flögo desse imellan de flytande is-stycken. Foglen är en 
af dem, som blifvit befalt af den Alsmäktige Skaparen, at ränsa hafvet från 
de döda och illa stinkande Hvalfisk-as. 
Så snart man får någon Hvalfisk, komma desse tusendtals (med någre andre 
Foglar, som lyckan ej gynnade mig at få) och lägga sig på aset, akta hvarken 
hugg eller slag, utan gripa til det ena stycket efter det andra, och äta så snålt, 
at det står den up genom hals-gropen. Han har ock därföre fått en mag-mun 
(Oesophagus) , som hänger likt en säck, ända ned til anum, och har endast 
några små tarmar jämte sig. För sin dumma djärfhet faller han Hvalfisk-fång- 
rarne förtretlig och ledsam, hvårföre de kalla honom Mallemuke, det är så 
mycket, som en elak Fisk-måse, därföre ock någre båtsmän å ömse sidor om 
Hvalfisken ställas med sina slupar, som ock heta Mallemuken, däraf, at utom 
det de skola räcka Harpuniererne sine knifvar och slipstenar, så böra de ock 
med sina båtshakar fösa fåglarne bårt, och under det slå ihjäl några, at Skepps- 
