334. 
Min Herre. 
jag tackar för Snellmans tractat om skott-siukan 1 ; jag esti¬ 
merar [ej] cletta wärk, ty jag har knapt sedt så enfaldigt wärk nå¬ 
gon sin tryckt, ingen bonde kunne skrifwa och tänka uslare. 
Denna siukdom, som fordom warit allmän i Europa, tyckes 
retirerat sig åt werldsens ända. 2 . Det som giör siukdomen är Fu¬ 
ria infernalis Syst. Nat. 3 och liknar nog nära en pihl. uti de 
Upsala a eter som nu tryckas, hafwa wij en den artigaste historie 
här öfwer, som kan önskas. 4 . Hwad curen angår, wet jag intet; 
jag är ej projeetmakare; mindre skräflar jag när jag intet wet. 
till praeservativ lärer wara det samma som emot andra pilar, om 
någon kan giöra sig hård. när någon blefwit af denna skuten är 
ense rescindendum, ne pars sincera trahatur b , souveraint, alle¬ 
nast man har coragie, men straxt, ty om 2 och 3 minuter är 
olta patienten död. Sedan han standt, blifwer ofelbart samma cur, 
som emot andra ideera telephia et cachoetica. G 
Yale. 
Upsala 1760 d. 12 Febr. G. Linnaeus. 
Efter afskrift af E. Ährling. 
Utanskrift som på bref. 292. 
Sigill V, rödt lack. 
1 Gerhard Snei.lman, kapellan i Tervola (Finland), utgaf 1759 Beskrif- 
ning öfwer den i Kemi socken Tervola Cajpell gångbara Skått-sjukan, som 
angrep företrädesvis boskap och ansågs förorsakad af ett djur, benämndt Skott- 
pil. Såsom bevis på dess skadlighet anföres, att 1752 stupade för densamma 
i kapellförsamlingen 36 hästar, 86 kor, 508 får och 2 svin; ett annat år hade 
alla hästarne utom 3 dött o. s. v. — »Huru Skått-pilen egenteligen ser ut, faller 
mig så mycket svårare at beskrifva, som jag den aldrig sett. Dock hafwa de, 
som ägt lyckan, at få hänne uttaga, mig berättat, at den med blotta ögon skär¬ 
skådad, är til utseende, som en fin swartaktig tagg, icke olik en börst, warandes 
swart midt uppå, och rödaktig i bägge ändarne, ja, så hård, att intet stål biter 
därpå, låter ganska litet böja sig; men sällan afbrytas. De, som med Microscop 
synat, berätta hänne repreesentera et gapugt Swin, med wingar, börst och hår». 
2 Såsom stöd härför åberopar han i disputationen Miracula insectorum 
(1752) en uppgift af holländaren Petr. van Naaldvyck, stadsmedieus i Göteborg, 
i dennes skrift Libri duo Philippicorum de equis sive de Equorum natura , 
