272 
ingen ting blifwer onödigt af allt, det Gud förlänt oss i de 3 natu¬ 
rens riken. 
Men att jag må widare föllja progressen af mine wettenska- 
per, ser jag, huru de förste efter palingenesia literarum 1 arbetade 
att upptäcka de skapade ting, och att utskjära dem uti beskrif- 
ningar och figurer. 
Beskrifningarne blefvvo då inswepte uti långa och widlöf- 
tiga orationer, som nu lämnas så nakne, som de äro födde, med 
så många ord, som äro betydande, utan snömos, det är med ca- 
racteristiske beskrifningar, som utesluta dén naturligt allmänna 
structuren. Man säger nu intet mera om djuren, att hufwudet 
sitter framman för kroppen; eller ögonen i hufwudet; eller att en 
fogel har twå wingar och twå fötter; ej heller på wäxter, att roten 
är mörk, bladen gröna, blomman wacker, och att frugten kommer 
efter blomman; utan man anförer allenast skilljagtige märken. 
Figurer ne hafwa sig på lika sätt. Jämnförer jag de förstas 
figurer, ex. gr. Gubae 2 uti des horto sanitatis , med Ehrets 3 i horto 
Cliffortiano , äro de förre att anse som spöken emot änglar. 
Figurerne i 15 seculo behöfde öfwerskrift, om de skulle igen- 
kjännas; man målade en hare och skref öfwer att det skulle wara 
en björn. Man gjorde figurer efter andras berättelser, utan att se 
objectet; så att en nu endast får wämjelse för boken af det, man 
ser figurerne. 
I begynnelsen af 16 seculo woro ännu figurerne usle, men 
innan slutet häraf blefwo de allmänt drägelige, hälst sedan de af 
goda mästare begynte skäras i Buxbom. 
Wid begynnelsen af 17 seculo , då man såg, att de subtile 
strek ej så lätt kunde dragas i träd, begynte somlige att sticka 
dem i koppar; det gick något trögt i förstone, och taflorne blefwo 
smutsige; men innan seculi slut såg man Dodarts 4 präktiga figurer 
uti franska Wettenskaps Academiens Handlingar, att förtiga andra. 
Ännu i begynnelsen af detta seculo , oaktadt figurerne blefwo 
nog artige, behöfde man uppstapla en hel hop synonyma, hwar 
gång någon wäxt eller djur skulle determineras, hwarföre ock 
hwar måste skaffa sig ett talrikt biblioteque och uppslå alla cita- 
tioner, intill dess de naturkunnige begynte måla sina naturalier 
med lifliga färgor, så att man ej mögligen kunde misstaga sig. 
Jag talar ej här om de gamlas illuminerade figurer, som gjorde 
med en färg alla blad gröna, eller alla gula blommor lika gula; 
utan jag pekar på Merianae 5 Surinamske inseeter, Sebse G natura- 
