324 
dast Förste Hofstallmästaren Wattrang bestred detta och försäkrade tvärtom, 
att ingen sjukdom vore lättare att bota. Såsom bevis härför anförde han, att 
hans moder ur dödens käftar ryckt öfver hundra lungsotspatienter med tillhjälp 
af ett gammalt recept, hvilket han lofvade afskrifva och meddela Linné. Så 
skedde, och stor blef dennes öfverraskning, då det genom flitigt begagnande nötta 
receptet befanns vara ett, som Linné själf under Wästgötaresan (1746) skrifvit 
åt en lungsigtig flicka i Björskogs prästgård. Sedan hade det hamnat hos och 
omsorgsfullt bevarats af nämnda Fru Wattrang, hvilken ansåg sig därmed hafva 
räddat många. Receptet hade följande lydelse: 
Rec. Summitat. Hyperic. mp. 1. 
Coque in Yin. Hispan. libr. IV ad tertiae partis remanentiam. 
Cola. 
D:r S:r. Decoct, hwaraf ett halft quarter intages morgon och afton. 
Den Hyperium, som borde användas, var perforatum, ty quadrangulare var 
mindre verksam; insamlingen borde ske något före blommornas utslagning, då 
bladen och frömjölet innehöllo »multum balsami». 
3 Att smittosamma och exentematiska sjukdomar förorsakas af mikrosko¬ 
piskt små, lefvande organismer, ansåg Linné tidigt vara åtminstone sannolikt. 
Redan 1750 uttalade han i afhandlingen Om Slökorn (Vet. Akad:s Handlingar) 
detta om boskapssjuka, koppor, mässling, blodsot, syfilis och pest. Utförligare 
utvecklade han denna sin förmodan i disputationen Exanthemata viva (1757), 
hvari han påvisade, att skabb förorsakas af ett litet parasit-djur. och framhöll — 
utom de nyss nämnda sjukdomarne — äfven rödsot och kikhosta såsom troligen 
förorsakade af en lefvande miasma eller »animalcula viva». I flera andra skrif¬ 
ter utvecklar han än ytterligare dessa sina åsigter, utförligast i disputationen 
Mundus invisibilis (1767), och lade till de redan nämnda sjukdomarne jämväl 
spetälska, lungsot och frossartade febrar. Ja, han gick t. o. m. så långt, att 
han höll för troligt, att all både jäsning och förruttnelse berodde på verksam¬ 
het af »idel lefwande particlar». Fullt afgjord fann han dock frågan icke vara, 
hvarföre han ansåg den vara väl värd att af Akademien utsättas som prisämne, 
hvilket dock ej skedde. 
4 Detta har afseende på en förmodad upptäckt af Baron Otto von Munch- 
hausen, om hvilken se bref. 381 not. 4. 
417 . 
Gyllenborgs rön 1 förstår jag icke. 
de Condorces 2 begiäran orkar jag intet. 
G. Linné. 
Efter afskrift af B. Bergius (vol. XVIII s. 800). Odateradt, men antagli¬ 
gen skrifvet på hösten 1770. 
1 Med detta »rön» torde afses, hvad som 1770 anföres i Akademiens pro¬ 
tokoll för den 8 Augusti: »Upvistes et Exemplar af Assessoren Gref Joh. Jac. 
