327 
1 »Fredrik Sparres och Mag. Osbecks departement är att upprätta katalo¬ 
gen på mitt Mussel-Cabinet under en mig förbehållen censur; emedan jag tror 
mig i det närmaste Professor i den vetenskapen; men med Mag. Tidström, som 
sysslar med min stenbröte, mina mineralier och fossilier, ger jag mig ej ännu 
på djupet. Korgen hänger mig ännu för högt och jag har gamla ben» (C. G. 
Tessins Dagbok 1757, utg. af G. Montgomery, s. 124). 
2 Se bref. 283 not. 1. — Efter hemkomsten från sin resa till Kina, antogs 
Osbeck på Linnés rekommendation till huspredikant hos Tessin och sysslade 
därunder äfven med ordnandet af hans museum på Åkerö i Södermanland. 
3 Anders Philip Tidström, född 1723, slutligen kemie adjunkt i Upsala, 
död 1779. Under sommaren 1753 företog han för Tessins räkning en resa till 
bergslagerne och hemkom med en samling, »rik af stuffer och dyr af utvalda 
stenar». — Redan förut hade Tidström i sin hembygd företagit mineralogiska 
undersökningar och till Vetenskapsakademien inlemnat en Beskrifning om 
allehanda stenarter i Wästergiöthland, hvilken remitterats till granskning af 
Linné och Tilas. Manuskriptet med därtill hörande afbildningar finnes ännu i 
Akademiens bibliotek. I marginalerna har Linné tillfogat talrika anmärknin¬ 
gar, och Tilas, hvilkens votum är dateradt den 22 Jan. 1747, förklarar, att 
»det är ej stort som duger i hela denna widlyftiga skriften». Följden häraf 
blef, att afhandlingen ej blef publicerad, och likartadt blef förhållandet med 
den »tractat de natur a et origine iconolithorum», som han »någon tid liafft 
under händer», och om hvilken Linné tillfogat: »gifwe Gud, att auctor woro så 
mächtig att fulkomna wärket, som han det artigt conciperat». 
Det finnes emellertid i denna afhandling något af mycket stort vetenskapligt 
intresse. Där omtalas nämligen, huruledes »af stenar, som på allehanda underligit 
sätt äro figurerte, liknande sä wäl naturliga ting, ur regno animali & vegeta- 
bili, som konstlade, är här i orten [Västergötland] en stor myckenhet», och afbild¬ 
ningar lemnas af »trenne, hwilka förmodligen kunna räknas ibland de raraste, 
som i Swerige än blifvvit fundne. De äro tagna vid Dimbo alunbruk, i skifwer- 
brottet, och likna alla kräfft- eller hummer-ryggar». Författaren twiflar mycket 
om desse figurer hafwa fullkomlig öfwerensstämmelse och liknelse med de i Europa 
befintelige humbrar, kräfftor eller andre djur; åtminstone äro de nog skiljaktige 
ifrån dem, som i Swerige finnas». Något namn gifver han dem ej; men »Herr Pro¬ 
fessor Carl Linnaeus, som äger både i sådane saker tilräckeligaste kundskapen, 
och största bokförrådet, är bäst i stånd, at gifwa dessa figurerta stenar sirie 
rätte namn, hwarmed han Kongl. Wettenskaps academien, så wäl som fiere 
älskare af physiquen och naturhistorien, lärer wara willig at betjäna». 
Det dröjde emellertid mer än ett decennium, innan detta gick i fullbor. 
dan, förmodligen emedan Linné ansåg »det woro artigt att se sjelfwa stenen», 
och därtill fick han först längre fram tillfälle. 1 Vet. Akad:s Handlingar för 
1759 s. 19—24 införde han emellertid en beskrifning på det märkvärdiga Pe- 
trificatet Entom o Uthus paradoxus, sådant som det finnes uti Hans 
Excellence, Riks-Rådets Högvälborne Herr Grefve C. G. Tnssins samling. 
Se vidare A. G. Nathorst, Carl von Linné som geolog s. 64. 
4 Denna disputation ventilerades i Upsala den 23 December 1769. Växt- 
samlingen finnes ännu i behåll och förvaras på Eriksberg i Södermanland. 
