Analytický úkaz tento byl již potvrzen a dokumentují jej i tyto výsledky, 
kteréž získány s roztoky kyseliny sírové, jichž titry vyjádřené v mg síranu 
barnatého v 25 cm 3 roztoku vážkovým způsobem obvyklým určené, byly: 
A roztok: 711*3, 712*0, 711*8, 711*5 ..... průměr 711*7 mg Ba SO A 
B roztok: 722*0, 722*5, 722*8, 721*8.průměr 722*3 mg BaSO t 
K 25 cm 3 roztoku A přidáno bylo 15 cm 3 roztoku chloridu chromitého, 
totiž tolik, aby ve směsi obou roztoků chrómu ke kyselině sírové byl v témž 
poměru, v jakém se nachází v síranu chromitém; okyseleno 1 cm 3 konc. 
kyseliny solné, zavařeno a sráženo. Pokus proveden čtyřikrát. Naváženo 
1. 702*4 mg Ba SO A (rozdíl — 9*3 mg), 
2. 705*3 mg BaSO A (rozdíl — 6*4 mg), 
3. 702*0 mg Ba S0 A (rozdíl — 9*7 mg), 
4. 706*5 mg BaSO A (rozdíl — 4*4 mg). 
Druhá řada pokusů s týmiž roztoky, provedena u přítomnosti většího 
množství konc. kyseliny solné a to 5 cm 3 . Naváženo 
5. 710*0 mg BaS0 A (rozdíl — 1*7 mg), 
6. 708*5 mg 3aS0 A (rozdíl — 3*2 mg). 
Ve všech šesti případech přišli jsme tedy k výsledkům nižším; prvá 
řada pokusů však dokazuje, že nálezy jsou dosti konstantní, dodrží-li se 
stejné podmínky pracovní (doba varu) a stejná koncentrace. Zvýší-li se 
však koncentrace kyseliny — pokusy 5. a 6. — blíží se výsledky více skuteč¬ 
nosti, v souhlase s tím, že kyseliny zvolňují přeměnu fialových roztoků 
chromitých v zelené. Ale i tu nedosaženo ještě úplné skutečnosti. Mimo to 
veškeré sedliny síranu barnatého byly nazelenalé, mohlo by se tudíž před¬ 
pokládat!, že jest nevyloučené množství kyseliny sírové ještě větší nežli 
jaké odpovídá nalezenému rozdílu ve váze síranu barnatého. 
Pokusili jsme se proto též v sedlině po vyžíhání a zvážení stanovití 
chrom. Tavili jsme sedliny síranu barnatého z pokusů 1. až 6. s trojná¬ 
sobným množstvím kysličníku sodičitého s trochou uhličitanu sodnatého, 
ve stříbrném neb niklovém tyglíku. Taveninu vyloužili jsme vodou a filtrát 
redukovali jsme alkoholem v chlorovodíkovém prostředí. Po odpaření 
do sucha, rozpuštění zbytku, ve vodě, okyselené kyselinou solnou a po 
sfiltrování, srazili jsme chrom amoniakem a vyloučený hydroxyd chromitý 
jsme žíhali dle R o t h a u g a *) (Z. f. anorg. Ch. 1913, 84. 165) v proudu 
H 2 ; vážil se Cr 2 O z . 
*) Autor tento dokázal pečlivými pokusy. Že žfhá-li se hydroxyd chromitý 
na vzduchu, oxyduje se částečné na chroman chromitý Cr t (Cr0 4 ) # , takže výsledky 
jsou vyšší. Oxydaci se zabrání, žihá-li se v proudu vodíku. 
m. 
