ležely již v okrsku rulovém, v údolí Lužnice pak (na Z od Tábora) nutno 
posunouti hranici dále k západu, aby přetínala údolí Lužnice u hájovny, 
nalézající se na pravém břehu vých. od Příběnic. Při hájovně té ústí do 
Lužnice potůček, na jehož levém břehu zdvihá se skála syenitu jemno- 
zrnného, slohu poněkud rovnoběžného, na pravém břehu pak nalézá¬ 
me rulu. 
Syenit táborský vyznačuje se značným kolísáním, pokud se týče 
velikosti zrna i poměrného množství součástí; vzorky z různých míst 
vybrané liší se od sebe tudíž dosti nápadně. 
V bezprostřední blízkosti Tábora jest syenit otevřen více lomy, 
zvláště v údolí Lužnice, jež si jím brázdí cestu, i lze jej tu získati v kusech 
naprosto čerstvých: u Ješova mlýna, u mlýna Kvěehova („papírny") 
proti Matoušovu mlýnu a j. 
Z dálky pozorována jest to hornina modravě šedá se slabým tonem 
do zelenává. Zma jest většinou prostředního, místy drobného, jinde opět 
dosti hrubého (na př. na levém břehu proti mlýnu Matoušovu). Stavba 
z největší části jest všesměrná, s náběhem do porfyrického slohu, místy 
však uspořádáním součástí do proužků naznačena jest i stavba rovno¬ 
běžná, jež tu a tam jest velmi dokonale vyvinutá. 
Prostým okem a lupou lze v hornině rozeznati hojnost lupénků 
biotitu, dosahujících v průměru kolem 1—2 mm. Vedle nich pozorujeme 
i biotitové plástvičky až přes 1 cm veliké, obrysů laločnatých či zhruba 
okrouhlých, jež dodávají hornině vzhled porfyrický. Lupénky biotitu jsou 
barvy červenohnědé až (ve velmi tenkých lístkách) žlutohnědé. Dle posice 
roviny os optických vůči trhlinám nárazovým jest to slída II. řádu. 
Na silnějším lupénku určen úhel 2 E = ca 15° (pomocí Čočky Bertrandovy 
a mikrometrického okularu). 
Druhou nejrozšířenější součástí jest bílý živec, jenž z největší části 
jest orthoklas. Má podobu celkem lamelo vitou až tabulkovitou dle M (010); 
často bývají zrna svým sploštěním uložena do jedné roviny, čímž vzniká 
jakési naznačení rovnoběžného slohu. Lupénky a plástvičky biotitu leží 
z části též svojí plochou lupenatosti v téže rovině, z části však též trans- 
versalně. Velikost orthoklasových zrn bývá od 2 do 5 mm, tloušťka od 
několika desetin do 1 mm. Velmi často lze na zrnech pozorovati srůst 
dvojčatný dle Karlovarského zákona, u něhož naměřen úhel mezi oběma 
štěpnýma plochama P 51° 51' (poč. 52°06'). 
Lupou lze rozeznati něco málo čirých, nerovných zrnek křemene 
a hojnost drobounkých zrnek nerostu hnědavě žlutozeleného, tvořících 
obyčejně drobné skupinky; náležejí pyroxenu, jak poučuje výzkum 
mikroskopický. 
Hustota (určena hydrostaticky 11 )) středně zrnitého syenitu od papírny 
kolísá od 2-77 do 2-78; hrubozmější syenit z levého břehu Lužnice (proti 
ii) Pomocí analytických iSchwarzových vah se souhlasným výsledkem. 
IV. 
