takových jsou — alespoň z části — idiomorfně omezena; pozorován byl 
lupének biotitu, jenž tvořil spojovací hmotu celému aggregátu zrnek pyro- 
xenových. Zajímavá jsou zrna křemene, uzavřená v lupéncích biotitu, 
obrysu někdy celkem okrouhlého, často však i do značné míry idiomorfního. 
V lupéncích biotitu nalézá se hojně útlých jehlic rutilových a čirých, asi 
0*1—0*2 mm dlouhých a 002—0 06 mm silných idiomórfních sloupečků 
apatitu, omezených prismatem a pyramidou. Kol nich pozorujeme velmi 
dokonale vyvinuté dvůrky pleochroické, s absorpcí silnější nežli mají 
lupénky biotitu ( II c bleděžluté, _L č černé). Nápadné jsou dvůrky tyto 
na plochách spodových, obrubující v podobě černých rámečků čiré prů¬ 
řezy apatitových vrostlic 13 ). Předpokládáme-li s M ů g g e m, 14 ) že příčinou 
pleochroických dvůrků jsou radioaktivní emanace uzavřenin, musíme 
přiznati táborskému syenitu geologické stáří velmi vysoké, vytvořily-li 
se kol nerostu tak slabě radioaktivního, jako jest apatit, dvůrky pleo¬ 
chroické do té míry intensivní. Vzácně nalézají se v biotitu drobounká 
zrnka cirkonu, nápadného svým vysokým lomem i dvoj lomem, kol nichž 
vytvořily se ještě mohutnější dvůrky pleochroické, nežli kol apatitu. 
Porfyrický sloh horniny naznačen jest netoliko rozlehlými plástvič- 
kami biotitu, nýbrž i dvojí generací jeho. Vyskýtají se totiž v táborském 
syenitu vedle lupénků výše popsaných i mladší, tence tabulkovité lupénky 
do vějířovitých aggregatů seskupené, jež vznikly asi současně s rostitými 
okraji lupénků velkých (tab. obr. 3.). Místy zdá se, že velké lupénky pře¬ 
cházejí do aggregátů mladšího biotitu. Tyto nejeví nikdy resorpčních 
účinků, any jsou omezeny rovnými ploškami spodovými. Délka lupénků 
obnáší 0*2—0*4 mm, tlouštka 0-025—0*05 mm; příčné průřezy jsou tudíž 
podoby úzce lištovité. Aggregáty mladšího biotitu narostlé bývají časem 
na krystalech starších součástí, na př. pyroxenu, jindy uzavřeny jsou 
ve velkých zrnech mladších živců. Velmi zajímavý jest genetický vztah 
mladšího biotitu k oběma pyroxenům. Kde totiž lupénky biotitu setkaly 
se s pyroxenovým zrnem, počaly do něho vnikati, vyhlodávajíce v něm 
prohlubinky zprvu široké a mělké, čím dále však tím užší a hlubší. Vniká-li 
do pyroxenového zrna více lupénků biotitických vedle sebe, zůstávají mezi 
prohlubinkami vleptanými úzké přepážky pyroxenu zaoblených, olepta- 
ls ) Dle Weinschenka (Gesteinsbildende Mineralien pag. 117.) nevy¬ 
tvářejí se kolem apatitu dvůrky pleochroické. Colien (N. Jhb. f. M. 1888 I. 166) 
uvádí je jako vzácný zjev nezřetelně vyvinutý a tudíž pochybný. M e n n e 1 (ref. 
Z. f. Kr. 52. 416) uvádí dvůrky ty též kolem apatitu, ač jsou dle něho bledé; často 
však zcela chybí. M e n n e 1 má za to, že dvůrky ty mají příčinu svoji v drobných 
uzavřinách radioaktivních, v apatitu zarostlých. S výkladem tímto nesouhlasím, 
ježto vrostlic takých ve sloupcích apatitových nemohl jsem zjistiti. Též i v jiných 
českých horninách pozoroval jsem pleochroické dvůrky v biotitu kolem sloupků 
apatitových, tak ve slidnatém dioritu od Prachatic a v porfyritu od rybníku Brlohu 
u Dobšic. R. Kettner zjistil týž zjev v orthorule od Žlutíc. (Rozpravy č. A. 
XXII. 1913. č. 43. str. 8.). 
“) Centralblatt f. M. etc. 1907, str. 397. 
IV. 
