ných obrysů. Prohlůbinky v pyroxenech jsou podoby celkem nálevkovité, 
zpravidla širší nežli lupének biotitu; prostor mezi tímto a pyroxenem jest 
vyplněn křemenem 16 ) (výkr. 1., tab. obr. 5.) Není pochyby, že v době 
vzniku rostitých okrajů velkých lu- 
pénků biotitických a věj ířovitých ag- 
gregátů biotitu mladšího panovaly 
v magmatu poměry nepříznivé pro 
pyroxeny. Proto se rozpouštěly, jejich 
povrch se oleptával. Kde v blízkosti 
rostl mladší biotit, rostl na úkor roz¬ 
pouštějícího se pyroxenu, vnikaje do 
něho. Křemen, jenž vyplňuje prostor 
mezi biotitem a pyroxenem, jest pro¬ 
duktem tohoto resorpčního processu, ježto množství SiCP v pyroxenu 
jest značně větší nežli v biotitu. Stejným způsobem lze vysvětliti vrůstání 
rostitých lupénků biotitických do zm pyroxenových; často naléžáme jako 
poslední zbytky pyroxenu toliko shluk zaoblených zrnek současně zhá¬ 
šejících, roztroušených mezi partiemi rostitých lupénků biotitických, 
po případě tyto pseudomorfují zrna pyroxenu, šetříce velmi zřetelně 
jejich obrysů. 
Vypsaný právě vznik mladšího biotitu na úkor obou pyroxenů 
vysvětluje nám častý souskyt rostitých tvarů biotitu a aUotriomorfního 
křemene. 
V orthoklasových zrnech nalézáme uzavřeny velmi drobné, často 
pěkně idiomorfně omezené šupinky biotitu; jedná se tu o ojedinělá krysta- 
lační centra, jež však dále nerostla. 
Pyroxen jest dvojí: rhombický (hypersthen) a monoklinický (diallag). 
Hypersthen tvoří sloupky protáhlé dle c, idiomorfně omezené v pásmu 
vertikálním, leč zaoblené na pólech. Hrany i rohy (jak na příčných prů¬ 
řezech jest zřejmo) jsou zaoblené a zakulacené dosvědčujíce, že krystaly 
ty byly vystaveny rozpouštěcímu účinku magmatu. Sloupce hypersthenu 
bývají nejčastěji asi 0-8 mm dlouhé a asi 0-25 mm široké, dosahují však 
časem 2-5 mm délky (při šířce ca 0-25 mm ); řídká jsou individua široká 
(2-5 mm x 1-3 mm). Krystaly hypersthenu jsou buď ojedinělé nebo shlukuji 
se do aggregátů, v nichž jednotlivá zrna mívají obrysy nedokonale idio- 
štěpnost dle prismatu prozrazují hrubé pukliny v řezech podélných 
i příčných; v těchto lze pozorovati též pukliny, sledující plochy (O 00 ) 
a (ooO). 
Hypersthen obsahuje větší či menší množství typických vrostlic 
hypersthenických, jsou však též průřezy jich prosté; vrostlice ty mají 
16 ) Pozorování tato shodují se s oněmi, jež učinil J. de Lappare nt na 
horninách gabro-dioritických ze Saint-Quay Portrieux (Bul. soc. ír. de miner. 33. 
1910, str. 286). 
IV. 
