10 
Ve výbrusech nalezneme velmi mnoho drobných, idiomorfně ome¬ 
zených zrnek plagioldasu, dosahujících nejvýše kolem 0 05 mm, jež jsou 
poikilicky zarostly do orthoklasu v uspořádání obyčejně zcela nepravi¬ 
delném; řidčeji naznačují vrstevnatý sloh zrn orthoklasových. 
Plagioklas uzavírá v sobě zrna pyroxenu a lupénky biotitu staršího 
i mladšího; nápadně málo obsahují zrna plagioklasová jehlic rutilových. 
Plagioklas tvoří s křemenem, jenž se (z části) s ním současně tvořil, 
úhledné srůsty myrmekitické, jež vznikly na konci periody plagioklasové 
před krystalisací orthoklasu. Nalézáme tu zrna plagioklasu, jež na jedné 
straně či na jednom cípu přecházejí v myrmekit, jsouce prorostly červovitě 
se vinoucími, asi 0*01 mm širokými proužky křemene. Na průřezu příčném 
jest obrys těchto okrouhlý. Myrmekitické partie takové jsou na venek 
omezení hroznovitého až i polokulovitého. Jindy bývá i celé zrno plagio¬ 
klasu prostoupeno myrmekitickými proužky křemennými, nestejně zhá¬ 
šejícími a tudíž nepravidelně orientovanými. Někdy jest v zrnech plagiokla- 
sových takové množství křemenných proužků, Se plagioklas tvoří mezi 
nimi toliko úzké přepážky, dokazující souhlasným zhášením příslušnost 
k témuž jedinci. 
Často nalézáme takovéto myrmekitické útvary obrysů hroznovitých 
až polokulovitých, uzavřené v orthoklasu nebo tvořící kory na různých 
starších součástech: pyroxenu, biotitu (hlavně mladším, ve vějířovitých 
aggregatech seskupeném) ba i plagioklasu. V útvarech kulovitých stojí 
stébla křemene a plagioklasu — postejné asi šíře — celkem radiálně, v korách 
pak celkem kolmo ku povrchu. Mnohé z těchto útvarů vykazují jisté pravi- 
de nosti v orientaci křemenných a plagióklasových proužků. Mezi skříž. 
nikoly rozpadají se v pole, jež nesoučasně zhášejí, v jednom poli však 
stébla křemenná a stébla plagioklasová mezi sebou zhášejí vždy současně. 
Myrmekity zabíhají svým polokulovitým a hroznovitým obrysem 
nerušeně do orthoklasu. 21 ) 
Orthoklas tvoří zrna až více" mm veliká, dle M tlustě tabulkovitá. 
Kde orthoklas hraničí s jiným zrnem orthoklasu nebo křemene, jevívá 
obrysy dle M značně idiomorfní, jinak však drobně laločnaté. Řezy rovno¬ 
běžné s M jsou aUotriomorfní, více méně isometrické. 
Stálým znakem jest dvojčatění dle zákona karlovarského, při němž 
obě individua jsou asi stejné mohutnosti. 
Optické vlastnosti živce toho shodují se plně s vlastnostmi ortho¬ 
klasu: lom nižší ve všech posicích nežli kanadský balsam, dvojlom nízký, 
zhášení na spodové ploše = 0°, na M = 5°--6 0 do tupého úhlu p. Mezi 
štěpnými lupénky dle P a M nalezl jsem ojediněle lupének štěpný, zhášející 
rovnoběžně se štěpnými trhlinami dle M a vyznačující se — na svoji 
tlouštku — nápadně nízkou barvou interferenční. Vykazuje ve světle 
“) Obdobné útvary myrmekitické popsal v poslední době Schwenkel 
z orthorul Schwarzwaldu (Tsch. M. p. M. 31. 205). 
IV. 
