konvergentním poněkud šikmý výchoz negativní ostré bissektnce a; 
rovina os opt. jest kolmá ku směru štěpných trhlin dle M. Jest tu co činiti 
zajisté se vzácnou u orthoklasu oddělitelností dle k (*> 0), jaká vyskytává 
se u sanidinu 22 ). 
Význačnou vlastností orthoklasu táborského syenitu jest jeho povaha 
mikroperthitická. Obsahuje veliké množství drobných čirých uzavremn 
podoby vřetenovité, jež orientovány jsou vespolek rovnoběžně. Lom tělisek 
těch jest vyšší, nežli lom orthoklasu; též dvoj lom jest o něco vyšší. 
Mikrochemickou zkouškou B o ř i c k é h o zjištěno vedle K hojně Na. 
Dle všech známek těchto náležejí tyto vrostlice vřetenité aibttu; 
dosahují délky 0 02—0 05 mm, průměrné pak šířky 0 002—0 003 mm, 
zaostřujíce se k oběma koncům. Pokud — vzhledem k nepatrným roz¬ 
měrům vrostlic — lze zjistiti, svírá jejich směr s hranou PM ca 74 ) 
sleduje tedy štěpnost murchisonitovou. Též však shledána byla orientace 
rovno ěžná s osou svislou. Na řezech dle P resp. na štěpných lupencich 
dle této plochy nalézáme albitické vrostlice rovnoběžně orientované s á, 
v některých případech s b; dle toho lze souditi, že mají podobu lamel ku 
krajům přiostřených, uložených vrovině k (« 0 ),M (0 «) a (po), štěpnosti 
murchisonitové. Při slabém zvětšení způsobují albitické vrostlice ty dojem 
jemného žíhání. 
V některém průřezu orthoklasovém rozšířeny jsou albitické vrostUce 
stejnoměrně po celé ploše; častěji však nahromaděny jsou v některých 
částech průřezu, tvoříce partie ostře oddělené od částí vrostlic prostých. 
Zřídka pozorována byla zonarní stavba orthoklasů, při čemž střídaly se 
zóny bohaté vrostlicemi se zónami chudšími. 
Zrna orthoklasová obyčejně jsou navětralá, hnědavým zákalem 
proniklá. Tento hojný jest zvláště v blízkosti puklin; podobu má velmi 
jemně šupinatých chomáčků a bývá časem v takovém množství pntomen, 
že se jím stává průřez zcela neprůhledný. Zákal ten sleduje též zóny a pro¬ 
zrazuje zonámí stavbu krystalů orthoklasových. 
Velmi rozšířenou vrostlicí orthoklasu jsou útlé, až 0-5 mm dlouhé, 
sotva však 0 001 mm široké jehlice rutilové, jak jsme je již dříve poznali. 
Orientace jejich jest někdy nepravidelná, v četných však případech lze 
seznati, že sledují určité směry krystalové svého hostitele. Na řezech 
a štěpných lupéndch dle M jde jeden systém jehlic rublových rovnoběžně 
s puklinami basalní štěpnosti (a), druhý odchyluje se od ní do tupého 
meziosního úhlu £ asi o 32°; úhel ten odpovídá přibližně hrané Mq - 
= (o») : (-| 0) (33°5ť poč.). Třetí systém jehlic jde rovnoběžně s osou 
pásma Mx = (0oo) : (1 0), an svírá s a úhel asi 51® (50®16' poč.). 
22) H. Rosenbusch L c. I. 2. 301—302. 
a*) Zcela podobně pozoroval též F Becke v 
ského Waldviertelu. (T. M. p. M. 4. 1882. 197.) 
’ orthoklasu ruly z dolnorakou- 
