13 
Vedle zrnek těchto nalézáme místy v hornině 0-1—04 mm veliká 
allotriomorfní zrnka podobné černošedé kovově lesklé rudy, jež bývají na 
svých okrajích i poněkud idiomorfně vyvinuta; tu jevívají obrysy, upo- 
mínající na průřezy rhomboědrické. Místy zrnko bývá protáhlé v proužky, 
vysílá pak jemné výmrsky do puklin svého hostitele, na př. mezi lístky 
mladšího biotitu. Zrnka tato nejeví magnetičnosti, vryp jejich jest šedo- 
čemý. V HC1 konc. se ani za tepla nerozkládají (současně digerované 
zrnko magnetovce bylo úplně rozloženo). Fcsforečná perla barví se po 
přidání zrnka rudy té slabě ale zřetelně v redukčním plameni violově. 
Tyto všechny znaky vedou k určení rudy jakožto ilmenitu. Jak zřejmo, 
vznikl tento současně s mladším biotitem z Fe a Ti resorbováných 
krystalů pyroxehových a biotitových. 
Třetím druhem rudy jsou zrnka sulfidů, pyritu a pyrrhotinu, obrysů 
allotriomorfních, v napadajícím světle barvy žluté a tombakové, lesku 
kovového. Zrnka tato náležejí mladší rudě, ana řídí se zřejmě obrysy 
pyroxenu ba do puklin jeho vysílají slabé výmrsky. Kyzová zrnka činí často 
strukturní střed, kolem něhož tvořily se vějířovité aggregáty mladšího 
biotitu; jsou tedy tohoto starší. 
Jedinkrát zastižen byl v syenitu (od papírny) průřez cizího zrna 
s typickým kelyfitickým věncem (tab. obr. 4.). Zrno to jest podoby v celku 
oválné, měří 0-6 mm délky a 0 4 mm šířky. Vysoký jeho relief prozrazuje 
vysoký lom světelný. Jest dosti těžce průhledné barvou temně bouteilově 
zelenou a prostoupeno hrubými, nepravidelnými trhlinami. Ze strany při¬ 
růstá k nerostu tomu zrnko opákní rudy v napadajícím světle šedočemé, 
kovově lesklé, jež vniká též puklinami do vnitra jeho, prostupujíc jej 
útlými žilkami. Ruda ta náleží snad magnetovci, snad ilmenitu. Zelený 
nerost jest mezi skříženými nikoly dokonale isotropní. Dle všech znaků 
těch jest to zrnko pleonastu. Kelyfitický věnec, jenž objímá zrno pleonastu 
i zrnko rudní, jest asi 0 1 mm široký, složený z lístků čirého nerostu vět¬ 
šinou nepravidelně, řidčeji zhruba radiálně uložených. 
Dle nevysokého, prostředního lomu, velmi vysokého však dvojlomu 
na příčných řezech náleží šupinatý nerost ten snad mastku. Vnější ovrubu 
věnečku tvoří špinavě zelená, těžko průhledná, šupinatá substance, vnika¬ 
jící puklinami též do mastkového věnce. 
Původ pleonastového zrna nelze udati s bezpečností. Možná, že jest 
nej starší vyloučéninou magmatu syenitového, 27 ) jež pozbyla později svých 
existenčních podmínek a počala býti magmatem resorbo vána, možno však 
též, že j est součástí magmatu syenitovému zcela cizí. Při resorpci z podílu 
železa vznikla ruda (infiltruj ící zrna pleonastová po puklinkách), z podílu 
hořčíku pak mastek. Z magmatu syenitického přistoupil do sloučenství 
asi hlavně jen křemík a vodík (tento z plynů a par, jimiž magma bylo 
nasyceno). 
IV. 
