Důkazem tlaku, působivšího během tuhnutí magmatu, nad jiné 
pádným jsou zjevy protoklastické, jaké zvláště živce prozrazují. V hornině 
obou břehů Lužnice nalézáme hojně průřezů orthoklasových, jež utrpěly 
až i velmi silné ohnutí, aniž bylo nastalo puknutí krystalu. Ohnutí zrn 
lze zjistiti již v obyčejném světle dle porušených iad výše zmíněných 
vřetenitých vrostlic albitických a dle undulosního zhášení v zóně ohybu. 
Zrna orthoklasová prostoupena jsou četnými trhlinami, jež zmíněným 
ohnutím zrn nejsou nikterak rušeny a o nichž lze se domnívat! proto, že 
jsou mladšího data nežli deformace živců. Dle výzkumů, jež provedl 
A. D a y a E. A11 e n, 28 ) nabývá orthoklas v blízkosti bodu tání značné 
plasticity, takže možno jej již nepatrným tlakem (tíží tenkého drátku 
platinového) plasticky zdeformovati. Pokusy svoje konali autoři oni za 
obyčejného tlaku při teplotě 1200°~1300 0 C. Na základě těchto pokusů 
lze zajisté právem souditi, že též deformace orthoklasu syenitu tábor¬ 
ského nastaly za vysoké teploty, dokud byl orthoklas blízký svému bodu 
tání, tedy brzo po vykrystalování jeho. Zajímavo jest, že z četných jehlic 
rutilových, jež v orthoklasu jsou uzavřeny, toliko některé jsou ohnuty, 
kdežto jiné prostupují zonou ohybu bez jakékoli poruchy. Snad možno 
výsvětliti trhlin prosté ohnutí živců domněnkou, že v blízkosti bodu tání 
nabývá substance povahy poddajné, viskosní. 29 ) Četná zrna orthoklasu 
nejsou sice prohnuta, ale vykazují undulosní zhášení. 
Že tlak mocný působil též po utuhnutí syenitu, dokazuje rozšířená 
kataklasa různé intensity. U méně porušených vzorků pozorujeme účinek 
jeho teprve mikroskopem. Součásti jsou prostouply hrubými puklinami, 
zhášejí undulosně a od krajů jsou odrceny. Takovouto proměnu lze pěkně 
spatřiti v syenitu na levém břehu Lužnice proti Matoušovu mlýnu, kdež 
zrna pyroxenu jsou z krajů odrcena v drobné úlomky, jež tvoří kolem 
nich věnec. Kdežto zbytky zrn pyroxenu jsou čerstvé, jsou odrcená zrnka 
do značné míry zakalena až i stěží průhledná, nezřetelných barev inter¬ 
ferenčních. Kde zrna pyroxenu tvoří těsně srostlé aggregáty, tam obejímá 
odrcená zóna celý aggregát. 
Silnějším stadiem kataklasy jest okatý sloh horniny, jak jej nalézáme 
na četných místech v údolí Lužnice. Součásti světlé a temné rozděleny jsou 
v nesouvislé, vespolek celkem rovnoběžné vrstvičky, dle nichž se hornina 
"típá; plochy břidličnatosti jsou však značně nerovné. Na lomu příčném 
lze spatřiti, kterak světlé vrstvičky jsou rozděleny v řadu protáhlých, 
čočkovitých útvarů, jež proužky temné obejímají, těsně k nim se přimy¬ 
kajíce. Pěkné vzorky takto deformované horniny lze sebrati na př. u Ješova 
mlýna, u mlýna Vendulákova a j. Biotit na břidličnatých plochách těchto 
vzorků obyčejně netvoří plástviček, leč toliko velmi drobné šupinky; 
*8) Z. Z. phys. Chemie 1906. 54. 33. 
a») m Es scheint, daB der Úbergang aus dem krystallinischen Zustand in den 
amorphen zumeist im viskósen Zustande vor sich geht." (C. Doelter, T. M. 
p. M. 22. 1903. 298.) 
IV. 
