16 
kde pak vyskytne se větší lupének (zpravidla ohnutý až zkroucený), jest 
obklopen zonou složenou z jemných, odrcených šupinek. Takováto silná 
kataklasa postinla i ostatní součásti, čímž hornina nabývá (zvi. lupou pozo¬ 
rována) slohu drobně zrníčkovitého, cukerného. 
Zvláště silné účinky kataklastické spatřiti můžeme při leukokratických 
žilách povahy aplitické a pegmatitické, jichž často veliké množství a na 
všech takořka místech prorážejí syenitem. Některé z žil těch dosahují šířky 
sotva několika mm či cm, jiné dosahují šíře 20—60 cm. Žíly tyto mívají 
při hranici se syenitem zónu bohatou biotitem, syenit pak na styku se 
žilou má stavbu rovnoběžnou s rozhraním; alternují v něm proužky temné, 
složené hlavně z biotitu a (druhotného) amfibolu, s proužky světlými, 
bělavými až nažloutlými, složenými hlavně z živce. Šířka temných proužků 
obnáší 1—2 mm. Světlé proužky jemnozmné bývají asi téže šířky, za to 
hrubozmější bývají až 1 cm široké a méně pravidelné. 
Ve výbrusech, pořízených ze styků aplitické žíly a syenitu shledáme, 
že jemnozmná kontaktní zóna syenitu rovnoběžné stavby složena jest 
z rozdrcených součástí syenitu. Nalézáme tu jemné šupinky biotitu (0-05— 
0-2 mm velké), rozemletím lupénků a plástviček vznďdé, vrstevnatě svojí 
basí do jedné roviny uložené, drobné sloupky a stébla (druhotného) amfi¬ 
bolu, uložené též svým protažením do roviny vrstevnatosti; úlomky živců 
dosahují velikosti 0-05—01 mm. V hrubozmněj"ích vrstvičkách jsou velká 
zrna živcová (hl. orthoklasová) a křemenná, unduJosně zhášející, obklíčena 
proužky jemnozmné drtě; mezi velkými zrny -nalézáme jednak orthoklasy 
pocházející ze syenitu (s přečetnými vrostlicemi mikroperthitickými a jehli¬ 
cemi rutilovými), jednak orthoklasy, pocházejicí z aplitických žil bez 
rublových jehlic a obyčejně i bez vřetenitýcb vrostlic albitových. 
Z popisu těchto poruch při žilách leukokratických, syenitem prorá¬ 
žejících, vyplývá, že syenit po utuhnuti vystaven byl mohutnému tlaku, 
jenž měl za následek v místech nej silnějšího působení deformačních sil 
vznik puklin a rovnoběžné stavby, až i úplné rozdrcení součástí. Do mnohých 
takto uvolněných partií horniny vniklo magma apliticko-pegmatitických 
a příbuzných žilnatin. Že i po jejich utuhnutí dály se v místech těch po¬ 
hyby, dosvědčují odrcená zrna aplitu a pegmatitu, nalézající se mezi 
zrny syenitovými v zóně kataklastické, dosvědčují však i četné žíly apli¬ 
tické, jež bývají rozmačkány resp. mnohonásobně násilně zkrouceny. 
V některých částech horniny, tak na jihovýchodní stráni táborské, 
pod klokotským klášterem v údolí Lužnice a jinde shledáváme, že py- 
roxen mění se v amfibol. Přeměnu tu nalézáme v syenitu v různě pokro¬ 
čilých stadiích: někde toliko v začátcích, tak, že zrna pyroxenu jsou toliko 
z krajů změněna v amfibol, jindy ve stadiu prokočilém s málo zbytky 
pyroxenu, až konečně amfibol tvořívá dokonalé pseudomorfosy. Pří¬ 
činou přeměny té jest snad z části chemické působení magmatu, jak 
později bude doloženo; mnohé však důvody (mezi jinými též lokální ráz 
premeny) mluví pro domněnku, že přeměna ta aspoň částečně způsobena 
IV. 
