18 
rovnoběžné. Zvláště rychle přeměna pokračuje, utrpělo-li zrno pyroxenové 
kataklasou a je-li na okrajích rozdrceno v zónu jemně zrnitou. V této 
vytvoří se nejdříve amfibol v podobě přečetných jemných jehliček, jimiž 
zóna ta jakoby byla zakalena. Některá zrna pyroxenová, když se byla 
zcela změnila v amfibol, jsou pseudomorfována aggregátem různě orien¬ 
tovaných zrn. Aggregáty některé mají obrys valně nepravidelný, zhusta 
však omezení jich zachovává věrně podobu původních obrysů sloupečko- 
vitých (hypersthenu). Jindy pseudomorfuje pyroxenové zrno jedinec vlákni¬ 
tého amfibolu; jemná vlákénka jeho přesahují často přes okraj pseudo- 
morfosy, roztřepávajíce se štětičkovitě 
Zda se, že se hypersthen rychleji mění v amfibol nežli monoklinický 
pyroxen, neboť zbytky tohoto se často nalézají pospolu s amfibolovými 
pseudomorfosami, zbytky hypersthenu však nikoli. 
V některých pseudomorfosách amfibolických nalézáme lístečky hnědě 
zelenavého až rezavě zelenavého biotitu. Pravdě podobně jest tento sekun¬ 
dární, současný s amfibolickou pseudomorfosou; možno, že jeho AI pochází 
z podílu sesquioxydů diallagu, jeho však podíl K byl zajisté agenciemi 
přeměnu způsobivšími přinesen. Není ostatně nemožno, že část pseudo- 
morfos amfibolových vznikla též magmatickou přeměnou pyroxenu. 34 ) 
Amfibol však i takovýchto pseudomorfos jest nižšího lomu nežli 1-641, 
tedy v každém případě chudý na sesquioxydy. 
Sekundárně, zajisté z podílu Ti, obsaženého v hypersthenech, vznikl 
titanit v podobě zrnek až 0-3 mm dlouhých a 0-2 mm šiiokých. Větráním 
amfibolu vzniká chlorit. Biotit rovněž mění se ve chlorit, jehož lupénky 
ukládají se mezi lístky biotitu, mají barvu zelenou a znatelný pleochroism 
mezi jasnými tony žlutě zelenými. Dvojlom chloritu jest velmi nízký, 
obyčejně s anomální (indigově modrou) barvou interferenční. Pyroxeny, 
větrajíce, též přecházejí ve chlorit, jenž nevykazuje pleochroismu, upomí- 
naje svojí strukturou smyčkovitou na serpentin. 
V syenitu nalézáme na více místech — tak na př. v údolí Lužnice 
pod klokotským klášterem — uzavřeniny obyčejně velikosti vlašského 
ořechu, temnější nežli jest okolní hornina. Plástvičky a lupénky biotitu 
(tyto obyč. kol 1 mm veliké) vystupují porfyrovitě z jemnozrnné hmoty, 
tvořené v podstatě týmiž součástmi jako okolní syenit; rozdíl jest toliko 
v poměru bledých a temných nerostů, any tyto mají převahu. Z temných 
součástí jsou to šupinky biotitu, 0 1-0 2 mm veliké, z části v pennin se 
měmcí a amfibol, jehož fysikální vlastnosti i způsob výskytu dokazují, 
že vynikl přeměnou z pyroxenu tak, jako výše popsaný amfibol v syenitu 
samém. Aggregáty amfibolické obsahují v sobě uzavřeny šupinky biotí- 
**) M. Slav 
zelený amfibol a bio 
nauk 1904, č. 27. str 
na pyroxen. Viz též: 
'ková popisuje zcela analogickou proměnu diallagu v modravě 
otit (z gabbrodioritu od Horních Břežan, Věstník Král. Č. spol. 
r. 11 násl.). Příčinu přeměny vidí autorka v působení magmatu 
: V. R o § i c k ý, tamtéž, 1901 č. 30, str. 21; T.G. Hornung 
a. 1907. (Sep. str. 77.) 
IV. 
