19 
tické; snad jest tu opět co činiti s magmatickou proměnou pyroxenu. 
Mezi součástmi světlými převládá orthoklas vývinu mikroperthitického, 
podobný jako v syenitu; řídký jest plagioklas i křemen. Mezi součástmi 
nepodstatnými vyniká zvláště apatit, který činí sloupečky až 0-33 cm 
dlouhé a 01 mm široké; dosti hojné jsou i jehlice rutilové. 
Není pochyby, že právě popsané temnější uzavřeniny jsou toliko nej¬ 
starší vyloučeninou magmatickou, basičtější odštěpeninou syenitiekého 
magmatu. 
Dlužno zmíniti se ještě o nehojných zrnech čirého (ve výbrusu) 
nerostu, jenž dle všech známek náleží kordieritu. Nalezen byl tu a tam 
jak v syenitu normálním, tak i v basických vyloučeninách v podobě zrnek 
za čerstva zcela čirých, jindy navětralých až silně zvětralých, a při tom 
více méně zakalených. Podoba průřezů jest obdélníkovitá až šestiboká, 
velikost od 0-15 do 0-5 mm, nejčastěji kolem 0-3 mm. Průměrný lom zrnek 
těch jest vyšší nežli lom orthoklasu, o něco však nižší nežli křemene, dvoj- 
lom nej vyšší je velmi blízký dvoj lomu křemene. Obdélníkové průřezy 
zhášejí rovnoběžně ku svému omezení, ráz délky jest negativní. Na řezech, 
jež vedeny jsou skoro kolmo k jedné z os optických, lze zjistiti negativní 
ráz dvojosého obrazce nerostu. 
Při větrání objevuje se v zrnech těchto zákal, jenž tvořen jest při 
silnějším zvětšení patrnými šupinami muskovitu, na příčných řezech 
vysoce dvojlomnými; uspořádány jsou obyčejně nepravidelně, tu a tam 
však tvoří dva systémy řad šikmo až skoro kolmo se křížící. 
Vedle popsaných basičtějších vyloučenin syenitového magmatu 
nalézáme v syenitu místy uzavřeniny asi stejné velikosti (zvící vlašského 
ořechu), barvy Šedo- až hnědozelené dosti temného odstínu, jež od okolní 
horniny se ostře odrážejí. Ve směsi drobných zrn lze pozorovati plástvičky 
biotitu až y 2 cm veliké. Hlavním složivem těchto uzavřenin jest amfibol, 
vedle něhož pozorujeme něco křemene, apatitu, titanitu a málo živce, 
namnoze silně rozloženého (orthoklasu i plagioklasu). Biotitové lupénky 
nesou stopy velmi pronikavé resorpce; na jejich okrajích laločnatých 
možno pozorovati množství zrnek titanitových, jež pravděpodobně vznikly 
při resorpci z podílu Ti, v biotitech obsaženého'. Okraje biotitické bývají 
též zakaleny neprůhlednou temně hnědou substancí, jež vniká po štěpných 
trhlinách i dále do lupénku, a jež jest asi též produktem magmatické re¬ 
sorpce. Silné prohnutí a zvlnění lupénků dokazuje i účinek mechanických 
sil. Amfibol tvoří zrna různé velikosti; některá měří až 0-5 mm, jiná však 
toliko 0-04—0 02 mm. Mezi oběma extremy jsou arci četné přechody. Barva 
amfibolu v obyčejném světle jest světle modrozelená, žlutavě zelená až 
hnědožlutá, s pleochroismem dosti slabým ale zcela zřetelným: Na prů¬ 
řezech příčných, s velmi zřetelnými trhlinami štěpnými dle m (<») II h — 
rezavě zelený až zelenohnědý, li d = velmi bledě žlutavý až žlutozelený. 
Na průřezech svislých, vedených asi dle b (0 <») pro směl bližší c = rezavě 
až modravě zelený. Zhášení na řezech, blízkých klinopinakoidu, jest na 
