Hornina ta složena jest makroskopicky z biotitu (vedle něho jest 
i něco muško vitu), zelených zméček a sloupečků pyroxenu a amfibolu 
a bělavých až žlutavých zrnek živce a křemene. Stavba horniny jest dosti 
zřetelně rovnoběžná jednak uspořádáním lupénků biotitických do jedné 
roviny, jednak střídáním se (na příčném lomu) nesouvislých, přibližně 
rovnoběžných proužků bledých a temných součástí. Dle roviny vrstev- 
natosti jest hornina dosti dobře břidličnatá. Na plochách břidličnatosti 
tvoří temné součásti ski vny a proužky laločnatých a nepravidelných obiysů, 
jež obejímají, mnohonásobně se rozvětvujíce a opět anastomosujíce, rovněž 
nepravidelně omezené partie bledých součástí, živce a křemene. Místy 
přechází tato rovnoběžná stavba ve stavbu všesměrně zrnitou. 
Celkový, již makroskopický vzhled této horniny liší se podstatně 
od syenitu táborského, má však nápadnou podobnost s granodioritem 
od vrchu Dehetníku u Orlova, o němž později bude řeč. Ježto ve znacích 
mikroskopických blíží se tato hornina od Radkova jednak táborskému 
syenitu, jednak granodioritu od Dehetníku, označena jest shora jakožto 
přechodní hornina mezi oběma typy. 
Složivo horniny jest: Biotit, monoklinický pyroxen, amfibol, plagio- 
klas, orthoklas, křemen, epidot. 
Biotit tvoří ve výbruse lupénky až 1 mm široké a 04 mm silné, obrysů 
obyčejně nepravidelných, laločnatých; tu a tam však lze pozorovati 
i náběh k omezení rovnému. 
Vedle lupénků velikých lze spatřiti skupinky též drobnějších lupénků, 
dosahujících 0-3—0-5 mm v průměru. Na rozdíl od biotitu táborského 
syenitu jsou lupénky této horniny velmi zřídka kdy vývinu rostitého; 
též apatitových vrostlic jest tu méně, pleochroické pak dvůrky kolem nich 
jsou slabší. Vějířovitých aggregátů mladšího biotitu v hornině od Rad¬ 
kova není. 
Pyroxen jest v hornině zastoupen zrny diallagu, často značné veli¬ 
kosti (3 mm délky, 1 mm Šířky). Omezení jeho jest většinou allotriomorfní, 
tu a tam toliko lze pozorovati oproti živcům hranici rovnější. Velmi četné 
jsou jemné, ostré pukliny dle a (°° 0), křížící se s hrubšími puklinami dle 
m (oo). Zrna pyroxenu bývají od štěpných puklin silně zakalena vločko¬ 
vitou, šedavou vyloučeninou, jíž se průřezy často stávají až neprůhlednými, 
Čerstvý diallag jest čirý až slabě nazelenalý; neobsahuje nikdy ani 
vrostlic lupenitých ani jehlic rutilových, uzavírá však lupénky biotitu, tu 
a tam pak i zrnko křemene. 
Hypersthenu jest velmi málo, místy drobná jeho zrnka podobají 
se spíše zbytkům větších jedinců. Snad pyroxen, z něhož amfibol se vy¬ 
tvořil, náležel většinou k hypersthenu. 
Amfibol tvoří aggregáty, složené z drobných až i velmi drobných 
stébel a zrnek obrysů laločnatých, do sebe zasahujících, allotriomorfních; 
za to obrysy aggregátů bývají rovné, naznačujíce zcela zřetelně sloupkovitý, 
pyramidálně ukončený tvar nerostu původního, z něhož aggregátní amfibol 
