25 
V plagioklasu uzavřena jsou zrnka amfibolu, šupinky biotitu, sloupky 
apatitu a něco idiomorfních zrnécek křemene. 
Orthoklas tvoří zrna allotriomorfní, až i několik mm veliká, zdvoj- 
čatělá zhusta dle zákona karlovarského. Uzavírá starší součásti, biotit, 
pyroxen, plagioklas i zakulacená zrnka křemene, nikdy však není uzavřenin 
těch takové množství, jako v orthoklasu táborského syenitu; zvláště nejsou 
přítomna drobná zrnka pyroxenová, tak hojná u tohoto. Albitové mikro- 
perthitické vrostlice jsou v některých zrnech přítomny, jsou však nestejno¬ 
měrně v nich rozšířeny, takže celé partie zrna jsou jich prosty. Též něco 
rutilových jehlic bylo v orthoklasech zastiženo. Jak albitových vrosdic, 
tak i rutilových jehlic jest však v radkovské hornině nepoměrně méně, 
nežli v táborském syenitu. 
Křemen z největší části jest nej mladším nerostem, vyplňujícím 
mezery mezi ostatními součástmi. Jest ho více, nežli v syenitu táborském 
a méně nežli v granodioritu z Dehetníku. Idiomorfní zrnka křemene uzavřena 
jsou v ostholdasu, plagioklasu, ba i pyroxenu. 
Sled součástí liší se poněkud od táborského syenitu. Nej starší 
podstatnou součástí radkovské horniny jest biotit, jehož lupénky jsou 
uzavírány velkými průřezy diallagu. Diallag jest starší živců, mezi nimiž 
opět dříve krystalovaly plagioklasy nežli osthoklas. Nejmladší součástí jest 
hlavní množství křemene; jednotlivá však zrna tohoto, idiomorfní, uzavřena 
jsou v plagioklasech, ba i v pyroxenech, vznikal tedy ve více obdobích. 
AnomaJní tyto poměry ve vylučování součástí odpovídají, jak patrno, 
zcela poměrům u syenitu táborského. Lze právem míti za to, že doby vývinu 
jednotlivých součástí do sebe zasahovaly. Tak pozorovány byly i lupénky 
biotitu, jež zřejmě řídily se obrysy pyroxenových zrn. 
Ze na horninu tuto působil tlak — pravděpodobně v době jejího 
vzniku — dokazuje sloh do značné míry rovnoběžný, slabé prohnutí zm 
živcových, hlavně plagioklasových, dosti silné zhášení undulosní živců 
a křemene i konečně odrcení zrn, tu a tam pozorované. 
Z popisu horniny jest zřejmo, že má řadu znaků, jimiž podobá se 
syenitu táborskému, naopak však mnohé jí chybí resp. sbližují horninu tu 
s granodioritem od Dehetníku, jemuž se i makroskopickým habitem valně 
podobá. 
Granodiorit od Dehetníku. 
Hornina tato pochází z čerstvě rozstřílených skalek, jež se nalézaly 
v loukách severně pod vrchem Dehetníkem có 676. (jz od Borotína) v 
místech, kde se kříží cesta z Borotína do Orlova s cestou z Pykova do 
Lhoty Kamenné. 
Granodiorit jest zrna prostředního, barvy z dálky šedivé s tónem 
jdoucím slabě do zelenává. Součásti světlé, křemen a živec, tvoří laločnaté 
až i okrouhlé skupinky, kol nichž vinou se proužky součástí temných, 
IV. 
