pyroxenu, biotitu a amfibolu, rozvětvujíce a opět spojujíce se a naznačujíce; 
tím způsobem stavbu okaté podobnou. 
Podstatným složivem horniny jest biotit, dioosid (amfibol), plagio- 
klas, orthcklas a křemen. Vedlejší součásti jsou: ruda, apatit, druhotně 
vzniká chlorit, titanit. Sloh jest holokrystalický, hypidiomorfní. 
MethodouHirschwaldovou zjištěn byl tento poměr součástí: 
5 pyrox. -f amf. : 19-8 biot. : 75-2 živ. +křem.; poměr temných 
součástí ku světlým jest tedy 24-8 : 75-2, čili 1:3; dle toho jest dehetnická 
hornina daleko leukokratičtější nežli syenit táborský; h = 2-76. 
Z daleka již patrny jsou basičtější partie, zvící pěsti až hlavy, zhusta 
zakulaceného obrysu, ostře se od ostatní horniny odrážející. Barva těchto 
temných, šmouhovitých vyloučenin jest daleko temnější vlastní horniny, 
jsouc z povzdálí černozelená. Obsahujíť vyloučeniny ty velmi hojné šu¬ 
pinky biotitu a sloupečky temně zeleného amfibolu. Součástí temných 
jest více, nežli světlých. Temné součásti tvoří skupinky, z nichž se rozbíhají 
proužky a výběžky, obejímající jednotlivé krystaly živcové i aggregáty 
jejich zm. V basických těchto vyloučeninách nelze spatřiti ani stopy po 
rovnoběžné stavbě. 
Methodou Hirschwaldovou bylo naměřeno: 
26-4 amf. : 28-5 biot. : 45*1 živ. -f- křem. čili poměr temných a světlých 
součástí jest 64-9 : 45-1. Na rozdíl od vlastní horniny pozorujeme v ba¬ 
sických šmouhách zvláště hojně amfibolu (resp. pyroxenu, z něhož tento 
se vytvořil); jak z čísel patrno, jsou basické vyloučeniny femičtější nežli 
táborský syenit. S těmito výsledky jest ve shodě i vyšší hustota h 
= 2-94. 
Biotit tvoří lupénky 0-5—1 mm veliké a asi 0-5 mm silné, barvy 
(s plochy) červenohnědé. Pleochroismus příčných řezů jest velmi nápadný: 
dle štěpných trhlin jest barva temně červenohnědá, kolmo k nim světle 
žlutohnědá. Kolem vrostlých sloupečků apatitových vyvinuty jsou dvůrky 
pleochroické. Omezení biotitických lupénků jest hypidiomorfní. Plochy 
spodové jsou zpravidla vyvinuty, postranní však plošky obyčejně nikoli; 
obrysy lupénků proto jsou allotriomorfní, velmi zřídka lze pozorovati 
hranice rovné. Stopy resorpce a pozdějšího růstu jakož i vějířovité aggre¬ 
gáty nebyly nikdy pozorovány. 
Biotity jeví sledy mechanických sil. Lupénky jejich jsou zprohýbány, 
vykazujíce undulosní zhášení a undulosní pleochroismus, časem jsou 
i zlomeny. 
Sekundárně mění se biotit ve chlorit; na příčných řezech tohoto 
pozorujeme silný pleochroismus: rovnoběžně se Štěpnými trhlinami jest 
barva modře až aquamarinově zelená, kolmo k nim velmi bledě zelená. 
Dvoj lom na basi jest takořka roven nule, na řezech pněných vystupují ano- 
malní indigové barvy interferenční. 
Dvůrky pleochroické, jež v biotitech věnčí apatitové vrostlice, zacho¬ 
vány jsou velmi typicky i v sekundárním chloritu; v posici slabší absorpce 
