jsou barvy bledě žlutozelené, ztrácejíce se skoro úplně, v posici silnější 
absorpce pak jsou skoro černé. Na puklinách chloritu nalézáme přečetné 
aggregáty drobných, nepravidelných zrnek, jež dle barvy, pleochroismu, 
vysokého lomu a dvoj lomu nutno považovati za titanit. Ježto nenalézá 
se v biotitu, lze právem souditi, že vznikl druhotně z biotitu při přeměně 
jeho v chlorit. 
Pyroxen jest diopsid velmi bledě zbarvený, žlutohnědý s tónem do 
zelena. Trhliny dle štěpnosti prismatické jsou valně hrubé; jemných 
trhlin dle orthopinakoidu u pyroxenu toho není. 
Zrna diopsidu jsou sloupcová dle pásma vertikálního, v něm pak jeví 
i dosti značný idiomorfismus; pólové ukončení bývá často allotriomorfní, 
tu a tam však oproti živcům a křemení lze pozorovati omezení rovné. 
Oproti biotitu jsou zrna pyroxen o vá jednak idiomorfní, jednak však řídí 
se jejich obrysy resp. uzavírají lupénky biotitu v sobě. Pyroxen dosahuje 
velikosti značné, až 1 mm délky a 0-5 mm šířky. Na jednom příčném prů¬ 
řezu bylo dobře viděti vedle štěpnosti prismatické, skoro pravoúhle se 
křížící, též štěpné trhliny dle klinopinakoidu. Největší úhel zhášení po¬ 
délných průřezů obnáší asi 39%°. 
Většinou jsou zrna pyroxenová — alespoň od krajů — změněna 
v amfibol v obyčejném světle žlutozelený, pleochroický mezi barvou 
modravě zelenou (jj y), žlutozelenou se slabým tónem do hnědává ( |[ a) 
a hnědě zelenou ( [| (3). 
Na štěpných lupéncích dle m (oo) zháší pod úhlem 16i/ 2 °. lom jeho 
jest o něco vyšší, nežli 1-641, náleží tudíž amfibol ten do řady amfibolů 
obecných. Vzhledem ku všeobecnosti přeměny pyroxenu v amfibol a vlast¬ 
nostem tohoto možno za to míti, že v této hornině přeměna ta jest magma- 
tického rázu. 
Možno nalézti různá stadia přeměny, zcela annalogická jako v tá¬ 
borském syenitu. Některé pseudomorfosy amfibolu po pyroxenu tvořeny 
jsou jediným zrnem amfibolovým, jiné celým aggregátem zm prstovitě 
do sebe zasahajících. Pyroxenová zrna bývají rozpukána hrubými trhli¬ 
nami nepravidelnými, po nichž zvláště šíří se do vnitř zrn jemně rozptýlený 
zelenavý zákal. 
Plagioklas tvoří zrna více méně isometrická, tabulovitá, dle M (0<*>), 
omezená vůči orthoklasu a křemení často do značné míry idiomorfně, 
navzájem však nepravidelně; vůči biotitu jsou zrna plagioklasová vždy 
allotriomorfní, vůči pyroxenu (resp. z něho vzniklému amfibolu) ve většině 
případů. Zrna zdvojčatěna jsou hojně dle albitového i periklinového zákona, 
v mnohých řezech lamely dle obou zákonů těch skoro pravoúhle se kříží. 
U četných zm pozorovány byly různé anomálie ve vývinu dvojčatných 
lamel. Tak pozorována byla zrna, jež z jednoho kraje svého jsou lamelo¬ 
vána, dvojčatné lamely však nedostihují kraje druhého, vykliňujíce se 
znenáhla. U zin jiných pozorujeme vývin lamel z obou protilehlých okrajů 
zm, ty pak se do vnitř zma stále zužují až zcela vykliňují; střední partie 
IV. 
