neshodují se ani podobou ani posicí, takže samostatnost lamelování 
obou polovin jest zřejmá. 
Analogické anomálie v lamelování plagioklasů popisuje L. v. Wer- 
veke 37 ) z olivinického noritu od pobřeží Labradoru a z olivinického gab- 
bra ze Store Bekkafjordu v Norsku. We r v e k e soudí, že v případech 
těchto, v nichž zjevná jest závislost lamelování dvojěatného na mecha¬ 
nických poruchách, jde o lamelování sekundární, vyvolané tlakem. 38 ) Pro 
sekundární, tlakem vyvolané lamelování vyslovuje se též J udd. 39 ) I náš 
příklad mluví rozhodně ve prospěch domněnky v. W e r v e k e-J u d d o v y; 
u prvějšího zrna z obou výše popsaných nastalo asi dříve puknutí, načež 
tlakem (zvláště jedné poloviny, vykazující lamely u trhliny přerušené) 
bylo vyvoláno sekundární lamelování dvojčatné. U zrna druhého způsobil 
tlak, že zrno puklo, po obou pak stranách pukliny v jedné i druhé půlce 
vytvořily se v zóně tlakové sekundární lamely. Pravděpodobně i zrna, 
jež obsahují vykliňující se lamely, vděčí tuto vlastnost účinkům tlaku; 
k. bližšímu objasnění bylo by zapotřebí speciálních pokusů. 
Lom plagioklasů jest vesměs vyšší nežli lom kanadského balsamu, 
často však nižší, nežli o> křemene; štěpné lupénky, získané ze zrnek těchto 
živců, mají ve všech polohách nad nikolem lom nižší, nežli 1*552 (lom 
oleje anýzového ve světle sodíkovém), úhel zhášení pak lamel albitových 
l 3 / 4 °. Dle vlastností těchto náleží k oligoklasu, směsi asi Ab m An^. 
Hojná jsou však též zma s lomem větším nežli 1*552, jsou-li lamely 
albitové kolmo postavené ku chvění dolního nikolu, a menším, nežli 1*552, 
jsou-li lamely rovnoběžné nikolu. Uhášení albitových lamel na (001) obnáší 
234°- Tyto vlastnosti poukazují na adensin asi o složení Ab m An i0 . 
Tu a tam konečně lze nalézti i zma, jichž štěpné lupénky mají ve všech 
polohách lom vyšší, nežli 1*552; zhášení jejich albitických lamel obnáší 
4iyM>—50 Zrna ta náleží basičtějším členům řady andesinové, přecházejíce již 
do řady labradoritové. Jich složení jest blízké směsi Ab^ An Na vhodných 
řezech ve výbruse lze potvrditi tato určení pomocí optického rázu, jenž jest 
u kyselejších oligoklasových j edinců záporný u basičtějších andesinů kladný. 
Velikost zma plagioklasů jest různá; dosahují až 0*75—*2*5 mm 
v průměru. 
Sekundárně mění se plagioklasy v jemně šupinatý muskovit, jenž 
jest místy v takovém množství nahromaděn, že průřezy plagioklasové 
stávají se neprůhledné. 
Uzavřeninami v plagioklasech jsou lupénky biotitu, zrnka amfibolu 
a křemene (dosti dokonale idiomorfního). Myrmekitické srůsty plagioklasů a 
křemene jsou méně hojné, nežli v syenitu táborském; jsou starší orthoklasu. 
*’) N. Jhb. f. M. etc. 1883. II. 97—101. 
a») Nechává nerozhodnutu otázku, jedná-li se o vznik lamel nových nebo 
přeměnu již stávajících. Okolnost arci, že v jedné části vyskytují se lamely, do 
druhé nepokračující, svědčila by, tuším, pro vznik nových lamel. 
*•) Ref. N. Ihb. f. M. etc. 1886. I. 67. 
IV. 
