aggregáty mladšího biotitu rostly na úkor pyroxenu, jenž jimi byl stravo¬ 
ván. Hypersthen vykazuje Často vláknitý sloh a jest (i ve výbruse) zřetelně 
pleochroický. Diallag má četné velmi ostré a jemné trhliny dle a (<*>). 
Jak hypersthen, tak i diallag nesou zřejmé stopy magmatické resorpee. 
Plagioklas náleží z největšího dílu andesinu, tvořívá s křemenem ozdobné 
srůsty myrmekitické. Orthoklas obsahuje přečetné, velmi jemné, rovno¬ 
běžně vespolek orientované vrostlice albitické, podoby úzce vřetenité; 
jest to tedy mikroperthit. Křemen tvoří z největšího dílu poslední výplň, 
leč nalézáme též jednotlivá, často valně idiomorfní zrnka vrostlá v biotitu, 
plagioklasu a orthoklasu. Jak z literatury jest patrno, jest takovéto brzké 
vylučování krystalků křemenných význačné pro okraj ní zónu středo¬ 
českého massivu žulového. Rutil tvoří obyčejně přečetné, velmi jemné 
jehlice, jež vrostly jsou skoro do všech součástí ; v pyroxenech a v ortho- 
klasech pozorována byla jich zákonná orientace. Zajímavé jest cizí (?) 
zrnko pleonastu, obklíčené kélyfitickým věncem, složeným snad z mastku. 
4. Nej starší vyloučéninou magmatu jest Část rudy, apatit a jehlice 
rutilové. Z podstatných součástí nejstarší jest pyroxen, po něm krystaloval 
starší biotit. V periodě následující pozorujeme, že nastala resorpee pyro- 
xenů i biotitů, po níž vyvíjela se druhá generace biotitu na úkor pyroxenu; 
pro pyroxen tedy zůstaly podmínky i na dále nepříznivé. Průběhem dalšího 
trhnutí krystalovaly plagioklasy, po té orthoklasy, konečně křemen. 
O krystalisaci tohoto i v dřívějších periodách učiněna shora zmínka. 
5. Shledány byly četné známky, svědčící o silném tlaku, jenž pů¬ 
sobil během krystalisace i po ní: rovnoběžná stavba více méně zřetelně 
vyvinutá, hojnost drobounkých, idiomorfních zrnek a lupénků pyroxenu, 
živce, křemene a biotitu, anomální sled součástí a zjevy protoklastické 
(hl. plastické ohnutí živcových zrn, jež nastalo zajisté za teploty značně 
vysoké, blízké jejich bodu tání); o tlaku pozdějším svědčí různé zjevy 
kataklastické, jež — hl. v blízkosti žil aplitických — přecházejí až v úplné 
rozdrcení součástí; jindy účinek tlaku prozrazuje se na syenitu vznikem 
slohu okatého Či na apliticko-pegmatitických žilkách mnohonásobným 
jich zvrásněním. 
6. Velmi rozšířena jest přeměna obojího pyroxenu v aktinolitický 
amfibol. Proměna počíná od okrajů pyroxenových zrn a jest vázána z části 
na pukliny, jimiž proudily zajisté emanace posteruptivní. Jejich účinku 
nutno asi též proměnu onu na vrub přiČísti. Možno ovšem, že z části pro¬ 
měna tato způsobena byla též chemickým působením neutuhlého ještě 
magmatu. Nasvědčují tomu lupénky biotitu, jež se vyskytují často 
v amfibolových pseudomorfosách po pyroxenu a pravděpodobně s nimi 
vznikly při proměně té za spolupůsobení látek z magmatu přistoupivších. 
7. V syenitu nalézají se uzavřeny basičtější odštěpeniny magmatu, 
složené v podstatě stejně jako okolní, normální syenit. Vedle nich nalé¬ 
záme však též uzavřeniny, složené podstatně z obecného amfibolu, vedle 
něhož vyškytá se něco lupénků biotitu a zrnek živce, křemene, titanitu, 
IV. 
