Ostny začínají na 0-24 mm cd konce, pokrývají celou stranu zobanu v cca 
14 nepravidelných příčných řadách po 3—4; jsou ostré, dlouze kuželovité, 
vpředu nahoře a vzadu dole jsou kratší; několik nejproximálnějších jest 
nápadně slabých a dlouhých. Anus: nepoměrně prostranný a dlouhý, 
totiž 0-25 mm tedy činí přes jednu třetinu celé délky. 
Genitální segment jest obrysu trojúhelníkovitého, horní strana měří 
0-40 mm, zadní 0-30 mm, spodní 0-32 mm ; zoban jest krátký, hrb na spod¬ 
ním obrysu sotva znatelný. Chlupy: od hrbu se táhne do 3/4 výše na 2—3 
chlupy široká skupina, na spodním obrysu před hrbem spore chlupů; pod 
horním okrajem zobanu asi 7 silných kuželovitých ostnů, pak řídce několik 
chlupů jdoucích až ke konci skupiny chlupové vycházející od hrbu. Kladél- 
kové pochvy, nepřesahují článku genitálního, jsou vzadu zaokrouhlené, 
v zadní polovině jemně podél načítané, v basální Části krátce přervaně 
vlnovitě načítané. Zevní kladélka’, tělo 0-03 mm široké, konec 0 06 mm 
dlouhý, mírně nahoru zahnutý, skoro rovný; koneček zaoblený se zejkem; 
lišta jde středem těla, v konci směřuje k hořenímu kraji; horní nadliští 
jest jemně kosočtvercované, dolní podliští beránkovitě načrtané. Vnitřní 
kladélko má konec trojúhelníkovitě sekáčkovitý s lištou na spodním obrysu, 
utnutým zaobleným konečkem a pupíčkem. Zbarvení g. a an. kroužku 
Černohnědé, místy žlutavé. 
Velikost’. 210 mm. 
Vývojiště: Pyrus malus L. a P. communis L. „zvláště na špalírkách 
a zákrscích hruškových v některých krajinách ve velikém množství, až 
i škodlivá" (Loew 86). 
Způsob života: přezimuje jako dospělý hmyz, z jara páří se a klade 
vajíčka; larvy sedí v páždí listů a na pupenech letorostů; dospělý hmyz 
objevuje se v červnu a Červenci. Jedna generace v roce (v našich krajinách). 
Larvy popsal Cur ti s 42, J. Sc ot 83, Slingerland 92. 
Početnost dle zpráv Loew-ových vyskytuje se někde v takovém 
množství, že jest až škodlivou; já ji dosud v Zemích Českých nesbíral, 
a prof. Duda má jen několik jedinců od Kysiblu; rozhodně jest nyní 
u nás v Čechách velmi řídkou. 
Zeměpisné rozšíření: celá Evropa, Japan, Sev. Amerika. 
Úvaha. Slingerland (92) pozoroval ve Sp. St. S. Amerických 
čtyry generace v jednom roce, při čemž generace čtvrtá (zimní) měla 
značně saisonně differovati (má se vyznačovati delšími ldrídly a jiným jich 
zbarvením a značnější celkovou velikostí); v referátu o práci Slinger- 
1 a n d a (93) se důvodně pochybuje o správnosti těchto pozorování a bude 
pravdou, že S. zaměnil několik druhů. Ps. pyricola jest velmi dobrý druh, 
celkem v literatuře málo zaměňovaný, nejblíže příbuzný k Ps. pieta, P. 
vidná mihi a simulans Foerster (viz tyto). Zdá se, že má několik odrůd, 
které není možno již dnes stanoviti. 
