16 
serie Abuiilonů zelených očkována v rostoucích, meristematických částech, 
často úžlabní pupeny listové. Některé Abutilony trpěly infekcí, pana- 
šování se však nedostavilo v nižádném případě. Ty bakterie, jež byly 
isolovány, jistě nebyly tedy příčinou chlorosy. 
Druhým objektem, jehož prostudování zdálo se býti referentovi 
vděčnou úlohou, byly albikatní cukrovky. Zjev tento uvádí se v lite¬ 
ratuře dosti často, 1 ) obyčejně však bývá registrováno pouze jeho vy¬ 
stoupení, aniž by byl doposud hlouběji prostudován. Očividně padá při 
tom hlavně na váhu, že kultury cukrovkové jím nebývají valně poško¬ 
zovány, jelikož (F a 11 a d a, 2 ) p. 622) ani kvantitativní ani kvalitativní 
složení šťávy řepné nedoznává jím změny. Na druhé straně jest to však 
dosti s podivem, jelikož svou nápadností bije v oči a ve mnohých ohledech 
je výborným objektem ke studiu panašování. Albikátní exempláry obje¬ 
vují se na polích řepných dosti sporadicky. V některých létech jsou hoj¬ 
nější, jakž i Stift 3 ) stanovil 1895 pro Uhry. Referentovi se zdá, že 
jmenovitě na těžších půdách přicházejí. Také bylo mu možno 1913 na 
Kouřimsku vždy více albikátních řep během jedné dosti krátké vycházky 
do polí sebrati, naproti tomu v okolí Roudnice byly téhož roku řídkým 
zjevem. 4 ) Stift ovšem upozorňuje, že objevují se jednotlivé takto 
abnormní exempláry na polích téhož substrátu, téhož pohnojení a téhož 
osiva, takže jen vlivy šíře lokální mohou zde míti jakýsi vliv. Albikace, 
která stává se zřejmější na exemplárech větších, objevuje se i na seme¬ 
načkách, a jest dle Proskovetze jen v jistém nepatrném stupni dědičná 
semeny. Dle Briem-Fallady jsou listy albikatních řep vodnatější než 
zelené i chovají méně organických substancí a popele. Také kvantitativní 
složení popele jest úplně analogické, jak bylo vypsáno pro jiné panaáo- 
vané rostliny. Referent počal se obírati panašovánými řepami r. 1912. 
Řepy jím pozorované měly listy buď bíle, zažloutle nebo až voskově 
žlutě zbarvené, buďto po celé čepeli—tu byl i celý řapík bílý — nebo měly 
část její bílou či zelenou. Nikdy nepřicházelo více skvrn barevných po 
listech, jak tomu bývá u jiných variegátních orgánů, nýbrž vždy větší 
část čepele byla zaujata barvou normální nebo albikátní v souvislosti; 
často rozhraní obou barev tvořil hlavní nerv, zhusta albikace objevovala 
se pouze na špičce nebo na spodním kraji čepele. Dle toho, do jaké míry 
byla zbarvena abnormně čepel, byl i řapík buďto jen na polovině nebo 
při krajích bílý resp. žlutý. Nápadno bylo, že bílé nebo nažloutlé listy 
měly čepel již na omak tlustší než normální; už také na průřezech se to 
jevilo zvětšením lumina buněčného v některých řadách buněk. Nápad- 
*) Již Lindemuthem, 1. c. 1878, pg. 899. 
2 ) F a 11 a d a Ottokar, Uber die Weissblátterigkeit der 
blatt fůr Bakteriologie, II. Abt., 20. 
3 ) Stift A., Die Krankheit< 
4 ) Naproti tomu objevovaly s< 
docela hojně, na půdách netěžkých. 
Bd., pg. 622.) 
i der Zuckerrůbe 1900. 
letošního roku (1914) 
Zuckerrůbe. (Central- 
okolí tohoto města 
