hnutá, prosvitávě žlutóbílá. Listy ty brzo odumíraly a nelišily se valně 
od srovnávacího zeleného exempláře, jenž současně nechán etiolovati. 
V březnu exemplár vystaven opět diffusnímu světlu v téže místnosti i se- 
zelenal v stejně rychlém tempu, jako individuum kontrolní. Barva jeho 
zeleni dostoupila za nedlouho tonu sytého, tmavého. Žluté skvrny se 
neobjevily vyjma na nejstarším listě, na jehož špičce po čase nepatrná 
skvrnka žlutá se projevila. 24. IV. měl exemplár 8 krásně zelených listů, 
v pozdějších pak měsících neukázala se ani stopa po skvrnách. Etiolo- 
váním téměř tříměsíčním se panašování úplně vyléčilo ; albikace cukrov¬ 
ková neliší se tedy v tom ohledu od Abutilonů. Lze se domnívati, že 
ani příčina obou druhů panašování, infekčního a neinfekčního dle toho 
není principielně různá. Vývojezpytně pozorujeme ovšem u Abutilonů 
rozdíl ten, že mlaďoučké listy jsou zelené a teprve na starších že objevuje 
se skvrnitost pokračujíc se stářím, kdežto u řep již nej mladší listy uka¬ 
zují se krásně albikátními. Baurovi, jak již bylo řečeno, nepodařilo 
se vyléčiti etiolováním panašování neinfekční. Snad materiál stromový 
nehodí se k účelu tomu tak, jako rostliny 1— 21eté. 
Nechávajíce si diskussi tohoto resultátu na konec popisu celé věci, 
zmíníme se ještě o výsledku kultur, jež byly provedeny s tendencí vy- 
baviti zjev opačný vyléčení, zmizení,, viru", totiž rozšíření jeho po větší 
části vegetačního vrcholu, než jaká byla původně panašovacím virem 
zaujata. Zvolena k tomu methoda, nechati jaksi odpočinouti řepné kořeny 
t. j. zabrániti mimo jiné činnosti vegetačního vrcholu resp. nedovoliti, 
aby rozvíjela se nadměrným nějakým způsobem. Pokusy provedeny 
tak, že řepy uloženy ve studeném sklenníku za slabého osvětlení na vlhkém 
písku, nicméně ne vsazeny do něho; při tom ponechána jim původní 
„srdce". Jen nejstarší listy odřezány. Jeden exemplář zákrechtován 
byl v písku polosuchém tak, že spočívalo na něm písku do výše asi 15 cm. 
Všecky řepy chovány ve studeném skleníku, byly pak toliko částečně, 
nikdy ne po celém rozsahu hlavy panašované. 
1. a) řepa původně bíle albikátní, od počátku října ve slabém 
osvětlení. 
5. XI. 1913 přesazena do prsti a dána k oknu skleníku majíc malý 
sektor bílý (1 list úplně bílý, druhý s dolním krajem bílým). 
18. XII. 1913 má 14 větších listů, krásně smaragdově zelených, jen 
jeden list má úzký kraj dole bílý. Později utvořil se pod tímto listem 
adventivní pupen, jenž vyhnal lístky nepatrně albikátní. Albikace tedy 
téměř zmizela. 24. V. bylo shledáno, že exemplář nese květonosnou lodyhu 
a je téměř úplně zelený. 
b) Původně byla žlutě a slaběji albikátní než a) 5. XI. 1913 po pře¬ 
sazení do prsti nejeví téměř panašování, jen dva listy mají žlutý okraj. 
18. XII. Nejmladší listy jsou zelené, dále starší (asi 9 v počtu) 
zelenožlutě panašované, nejstarší (asi 7) běložhitě nazelenale panašované. 
