28 
bílkoviny samy, jichž je potřebí ku stavbě embryonálních orgánů, anebo 
proteidy, jež tvoří základ jistých stadií onoho „viru" a jež když jsou 
vystaveny zničení, nemůže dojiti k objevení se sekundárnímu viru a tím 
k panašování. Specielně pro chlorosu infekční jest možno si ale předsta- 
viti, že virulentní ona substance jest nějaký organismus, zvláště houbový, 
jenž parasituje anebo v symbiose žije s částmi, jež se jeví panašovánými. 
Při intensivním vzrůstu mohly by jeho elementy buďto úplně býti zni¬ 
čeny, „ztráveny" nebo aspoň tak seslabeny, že po opětném zavedení 
normálních podmínek nemůže dojiti k opětovanému rozrostění jeho a tím 
i k účinku, t. j. k panašování. A vystupování zmíněným způsobem se 
chovající plísně v dospělých listech bylo by tím pochopitelnější, jestliže 
vývoj její, synthesa bílkovin, z nichž hustá plasma hub sestává, potře¬ 
bovala by světelné katalysy. Uvidíme, kterak aspoň do jisté míry před¬ 
poklady tyto kryjí se s nálezy, jež později vylíčeny budou a jež beze vší 
pochyby jsou v důležitém vztahu k etiologii panašování. Ba dokonce, 
že bude vysvětleno, proč činnost vegetačních vrcholů, nikoli dospíva¬ 
jících listů, u řepného panašování neinfekčního je tím podstatným či¬ 
nitelem, který vyvolal vylíčené zjevy po přesazení i etiolování. Jakožto 
výsledek úvah z této serie pokusů podává se tedy, že již činností vege¬ 
tačních vrcholů řep rozhoduje se o tom, zda individuum stane se albi- 
kátním čili nic. 
Fakta vylíčená jakož i důsledky z nich vyvozené vrhají však i jiné 
světlo na případy, kdy dosaženo bylo rozšíření „viru" po celých vege¬ 
tačních vrcholech. Docíleno bylo effektu tohoto tím, že řepy nechány 
byly po delší čas ve slabém osvětlení nebo v písku. V obou případech 
měly původní vegetační vrcholy, jež mohly se velmi zvolna differencováti. 
Zřejmý rozdíl oproti etiolování však zde byl ten, že naprosto zabráněno 
bylo v obou případech rychlému, přehnanému vzrůstu.' Tím vystupuje 
opět negativní povaha vyvolávaných effektů: Nejedná se o nedostatek 
assimilatů ani při etiolování, nýbrž o vyčerpání jakýchsi substancí. Tyto 
však po zakrechtování nebo seslabení vegetace při slabé insolaci ve ve¬ 
getačních vrcholech řep zůstávají a umožňují asi rozmnožení viru Či roz¬ 
rostění parasita resp. symbionta po větším arealu. Není potřebí ku vy¬ 
bavení tohoto pochodu značného množství látek těchto, vždyť jedná se 
o areal mikroskopické velikosti a „virus", dostal-li se jednou do něho, 
segmentováním základů postranních orgánů, téměř „autokatalyticky" 
se pomnožuje. Zdá se, že slabý vzrůst za vylíčených okolností přispívá 
k tomu, aby virus mohl se rozšířiti po celém vegetačním vrcholu. Mimo 
ten fakt, že nedochází zde ku vyčerpání, přichází však ještě ku platnosti 
to, co karakterisujeme nedosti vyjasněným pojmem ' „Ruheperiode". 
Umožnění jakési takovéto periody jest oním plus, jež vybavuje rozší¬ 
ření „viru". Neboť nebylo-li by této doby odpočinku, bylo by myslitelno, 
že albikace zůstane v tom stadiu, na kterém se původně nacházela, t. j. 
ve stavu panašování sektorielního. Při tom zůstává ovšení ještě mnoho 
X. 
