29 
nevyjasněného na těchto zjevech, jež teprve dalším a podrobnějším expe- 
rimentálným propracováním bude možno zanalysovati. I v tomto pří¬ 
padě je ňepochybno, že základní processy, jež rozhodují o kvantitě „viru" 
panašovacího, již na vegetačních vrcholech cukrovek se odehrávají. 
Pokusy tyto dokazují, že „virus" panašování infekčního jest schopen 
jakéhosi „cestování", že jest do značné míry povahy metastabilní. A přece 
byla většina exemplárů cukrovkových, s nimiž pracováno, krásně sekto- 
rielně panašována. To znamenalo by dle dosavadních našich zkušeností 
o jiných speciích neinfekčně panašováných, že nutno u nich předpoklá- 
dati fixované differenciace, anatomickou stabilitu znaků, které by měly 
býti neproměnnými. Sektor bílý neměl by se změniti v zelený, natož 
aby se rozšířil po celém rozprostranění rostliny. Vždyť myslí autoři při 
nej typičtější takto stavěné rostlině, Pclargoniu, dokonce na to, že každý 
sektor je vlastně tvořen zvláštním individuem, sektor zelený normálným, 
sektor bílý abnormním, z jichžto vzájemného srůstu resultuje jednotná 
rostlina právě tak jako pokusné chiméry Winklerovy povstaly 
vegetativním srůstem dvou zcela vzdálených sobě specií. Správnosti 
těchto výkladů rostlin panašovaných již tyto pokusy referentovy nena¬ 
svědčují. Naopak ukazují, že sektor bílý a zelený náležejí jednomu in¬ 
dividuu a že mohou dle experimentem vybavené změny v sebe býti pře¬ 
měňovány. Neboť není dobře myslitelno, že po přesazení i zakrechtování 
rozmohl by se jeden sektor tak, že by úplně zatlačil druhý. I kdyby nastal 
případ, že by bílý sektor po „odpočinku " cukrovek tak se zveličil, že by 
úplně okkupoval na vegetačním vrcholu místo, které před tím zaujímaly 
sektory dva, musil by se zelený sektor objeviti někde doleji pod svým 
vegetačním vrcholem, jenž by tím nabyl složení jakéhosi sympodiálního. 
To však jmenovitě u cukrovky, jež dlouho odpočívavši za slabého osvět¬ 
lení stala se totálně albikátní, úplně bylo vyloučeno, ony dva pupeny 
zelené byly adventivní a povstaly daleko stranou od naprosto jednotně 
albikátně rostoucího původního prýtu. Správnost výkladů Winkle- 
r o v ý c h chimér tím ovšem není ani v nej menším dotčena. K otázce 
této se ostatně referent ještě vrátí. 
Když se ukazovalo, že karakter panašování řepného již na vege¬ 
tačních vrcholech je určován, užito bylo jednoho částečně albikatního 
exempláru,' aby bylo stanoveno, jak vůbec jest rozložen „virus" po ve¬ 
getačním vrcholu. Jinými slovy jednalo se o to, nějakým způsobem učiniti 
patrnějšími ta místa vegetačního vrcholu, v nichž jest lokalisován „virus". 
Nejlepším způsobem k dosažení toho zdálo se býti referentovi vyvolání 
tvoření adventivních pupenů na hlavě. Toho mohlo býti dosaženo již 
tak, že by před přesazením seřezány byly řepám původní hlavy. Bylo 
tedy jednomu individuu částečně panašovanému srdce hluboko seříznuto, 
exemplár zakrechtován na dobu od 15. VIII. do 2. X. 1913 do písku, načež 
přenesen do skleníku. Vskutku se ukázalo — rozšířením se „viru" aspoň 
na poněkud větší okrsky stal se effekt asi jen zřetelnějším — že některé 
X. 
