bod zůstal bílý. Často objevovala se takováto běl toliko na spodní straně 
nervů. Rapíky u silně albikátních listů byly obyčejně též bělostné barvy. 
Někdy byla však toliko část jich takto zbarvená, jindy dokonce úplně bílé. 
Jelikož u hříženců listy neopadávaly tak rychle jako u semenáčků, 
bylo možno mnohdy z rozložené albikace u nich vysledovati, v jaké 
sukcessi objevovala se ablikace při vzrůstu celého prýtu. Listy, které 
byly úplně zelené, byly nej starší {Br 5); patrně byly to ony listy, 
které byly tvořeny, když ještě rostlina tvořila výhradně zelené listy. Od 
nich pak následovaly všechny přechody až k oněm listům, které se na¬ 
cházely pod vegetačním vrcholem a jež byly nejvíce albikátní. Nejmladší 
Br 6. 
listy však, pokud ještě byly složeny v terminální pupen, jevily se ma¬ 
kroskopicky žlutozelenými, což však pocházelo hlavně odtud, že slabě 
zelené barvy byly krajové lístky zubaté, jež na mladších listech zaují¬ 
maly relativně větší Část plochy čepele než u starších. Nejstarší, nej¬ 
spodnější část stonku v té době, kdy rostliny byly již úplně vybarveny, 
byla čistě světle zelená. Výše byla světlejší, až objevila se zóna, jež byla 
čistě bílá v místě, kde také bílá koruna listů se nalézá. Toto pozorování, 
jelikož nikde nemohlo býti stanoveno, že by na př. zelená Část dolejší 
byla vystřídána jiným pletivem tak, aby zůstala trčeti na vnitřních částech 
stonků jako nějaký obal, kterým by prorážela vnitřní část na periferii 
bíle zbarvená, vedlo k úsudku, že asi v určité době vegetační vrchol sám 
roste zeleně, jindy bíle. Domněnka tato se potvrdila však toliko z části. 
Na průřezu stonkem hřížence, jenž je pěkně panašován — řez budiž 
veden tou partií, jež je na venek pěkně zelená; v našem případě stalo se 
X. 
