46 
tak nehluboko pod vegetačním vrcholem, odtud pak asi o 1-5 cm hlouběji 
kůra byla již úplně zelená — jest viděti, že panašování rozkládá se pouze 
na povrchu lodyhy, že největší Část stonku je zelená. (Text obr. A, Br 2.) 
A sice je bílou kůra, čistě intensivně zelenou dřeň a dřevní parenchym 
svazků cévních, jež rozkládají se v kruhu splývajíce svými v této části 
ovšem ještě meristematickými elementy. V lýku je velmi málo chloro¬ 
plastů, rozdíl pak mezi dřevem a lýkem je nápadný a náhlý. Kůra ob¬ 
jevuje se většinou čistě bílá, řidčeji ukazuje se u pěkně panašovaných 
řízků trochu zeleni také v kůře. U jednoho takovéhoto exempláru shle¬ 
dána intensivní zeleň v malém ostrůvku, který nacházel se při tom místě. 
kde v kůře jinak bílé připojoval se řapík zelený. Na podélných pak řezech 
(zkoumány 2 exempláry, srov. text. obr. Br 2, B a C) objevuje se krásný 
bílý pruh táhnoucí se kolkolem vegetačního vrcholu kontinuitně. Skládá 
se z několika vrstev buněčných, differencuje (pozorováno ke konci listo¬ 
padu a začátkem prosince) základy listové, jež jsou-li nejmladší, někdy 
jsou bledavě zelené, jsou-li dospělejší, uvnitř jeví zelený pruh obdaný 
bělavou zonou, dále základy květů; dostane-li se k mediáně základ mladší 
větévky postranní, jest její centrum intensivně zelené, obruba bílá. Bílý 
kraj hlavní lodyhy táhne se až ke kambiu. Veškerý střed, dřeň i ostatní 
pletiva jsou intensivně zelená, zelený tento parenchym přechází pak do 
dřeni postranních větévek, jež jsou též krásně zelené. Zeleň tato ostře 
odlišuje se od běli kůry, k níž připojují se doleji sněhobílé base řapíků 
listových. Vystupuje tedy na vegetačních vrcholech hříženců — očividně 
na semenáčcích také — jen jsou zde poměry nesnadněji vystižitelné, jelikož 
X. 
