dešlém případě, kdežto centrum vynikalo nápadným zeleným parenchy- 
mem. Vzdor tomu tedy, že prýt byl převážně zelené barvy, měla kůra jen 
nepatrné množství chlorofyllu. 
Jiný postranní prýt měl toliko dva listy zelené, 7 mladších bílých. 
Vegetační vrchol byl kratší než jaký bývá u řízků. Kolkolem periklinálně 
chimérická kůra, velmi slabounce zelená a ostře odlišená od střední zeleně; 
až do délky 4 cm mohla býti sledována od špičky vegetačního vrcholu. 
Podélné řezy vegetačními vrcholy Coleusu a Abutilonú, i panašova- 
ných, ukázaly poměry naprosto jiné: jen špička byla žlutavě zelená, pod ní 
hned táhla se kůra intensivně zelená, již odděloval bílý pruh kambialní 
od zelené dřeně. Po periklinálnosti ani stopy. 
A přec byla u Brassiky nejspodnější intemodia stonků, jichž vrchol 
byl periklinálně albikátní, čistě zelená, zeleň musila tedy přejiti v albikaci. 
Periklinálnost byla tedy jen temporémí. Ostatně lze sledovati tytéž 
zjevy i na stavbě listů: Objevuje-li se v nich kde sezelenání, je úplně ho¬ 
mogenní, po celém průřezu jeho ukazujíc, že nenadchází výměna pletiv, 
nýbrž že tytéž buňky, jež dříve byly bílými, nabývají schopnosti vy- 
tvořovati chloroťyll. 
Fakta tato vzbudila v referentovi přání poučiti se o tom, zda 
jednou periklinálně založené struktury zůstávají fixovány v tomto 
X. 
