49 
stavu po celou tu dobu, jež jest vyměřena intaktnímu jinak vrcholu 
či zda lze experimentálně zasáhnouti v život takovýchto prýtů tak, aby 
se projevila fysiologická variabilita jejich. Vykonána byla tedy serie 
pokusů také v tomto směru. Počet jejich byl ovšem omezený nedostatkem 
materiálu, dále pak dužnatostí rostlin, jež nedovolila, aby nechány byly 
etiolovati. Pokusy začaty koncem listopadu a skončeny v dubnu 1914. 
Mimo vliv vyšší teploty teplého skleníku (zde temperatura v zimě kolísala 
mezi 15—20° C . Ve studeném skleníku, kde stála mateřská rostlina Bras- 
siky, bylo 18.1.7° C, ve střední místnosti, kde chována větší část kultur, 
12® C. Venku bylo toho dne —10° C, zima byla vůbec dosti tuhá a dlouho 
trvala) zkoušeno, jak budou růsti prýty, jež budou seříznuty (zbaveny vege¬ 
tačního vrcholu, „dekapitovány") hlouběji, totiž tak, aby zbýval jen kousek 
bílé Části stonku nebo čistě bílý pahýl. Dále, zda jest schopna střední, 
dřeňová, zelená část stonku nabýti zelené barvy. Zda vegetační vrchol 
zbavený bílé své kůry a obnažený tak, že jest úplně zelený, zbělá Či zůstane 
zeleným, zda vyžene postranní pupeny a jaké budou barvy. Jak bude se 
chovati vegetační vrchol, bude-li přinucen k regeneraci pravé či restituci 
podélným zářezem. Vyvinou se mimo to na řezné ploše adventivní pupeny 
a jaké budou barvy? Jaká bude kvalita regenerátů morfologická i jaká 
jejich barva, která pletiva účastní se na jejich vzniku a jak přispějí ku 
realisování barvy? Jak se bude chovati při tom periklinalní chiméričnost? 
atd. Na konci práce umístěný protokoll 1 ) zodpoví tyto otázky. 
Připomeňme si ještě jednou složení naší rostliny v zimě. Dolejší 
část stonku je v celém rozsahu zelená, ostatek pak má zelený střed, bílou 
kůru. Kol vegetačního vrcholu táhne se bílý obal pletivný. V té době, 
kdy se z něho vyvíjejí čistě bílé listy, musíme předpokládati, že i střed 
(část pleromu) stane se úplně bílým, vždyť svazky cévní differencují se 
z pleromu a ten dříve byl zeleným. V létě, kdy se tvoří čistě zelené listy, 
mohl by podobně celý vegetační vrchol státi se čistě zeleným, tedy i kůra, 
jež dříve byla bílá, nabýti zelené barvy. Také však byla by možnost, že 
střed lodyhy — zelený — proroste v té době bílou korou a že regeneruje kůru 
novou, jež ovšem jsouc zelená vytváří toliko zelené lišty. Opačný případ, 
jenž by vysvětlil vznik čistě bílých differenciací, ovšem možný není. Bylo 
by možno pouze si představiti, že ta část bílé kůry, jež se právě přes 
špičku táhne, vbují jakýmsi způsobem do těch vrstev pleromu (zeleného), 
jež se nacházejí pod ní, a přeroste je. Anebo že bílý dermatogén a pe- 
riblém na špičce vrcholu vytvořiti může též bílý plerom, nový vegetační 
vrchol, jenž roste dále, kdežto bývalý přestane růsti. Všecky tyto vý¬ 
klady ovšem nejsou příliš pravděpodobné, již z toho důvodu, že konsti- 
x ) Zmíněný protokoll zamýšlel původně referent umístiti uprostřed práce 
v těchto místech, také jej se zřetelem k tomu psal. Z důvodů technických musil 
býti však umístěn až na konci IV. části „Studií", dle čehož nechat se čtenář 
laskavě zařídí. Na poslední stránce protokollu tohoto nacházejí se textové 
fotografie Br 20—29. 
