tuovavší se j ednou čistě zeleně nebo bíle vegetační vrchol musil by zůstat i 
naprosto stejnobarevným po všecky další periody vegetační, tedy na př. 
ten, jenž povstane prorostnutím zelené dřeně a jenž je čistě zelený, neměl 
by, nemaje základů bílého pletiva, differencovati nikdy bílou kůru. Jest 
však naproti tomu pozorovati zcela pravidelné střídání bílé i zelené barvy 
při činnosti vegetačního vrcholu. Budou differencovati (v zimě) bílé 
partie toliko bílé části postranní, zelené partie zelené? Část lodyhy, s níž 
oloupnuta byla kůra, ať se nad skalpovaným místem nacházely pupeny 
či nikoli, nikdy nezbělela. Než to nemůže býti důkazem pro nesprávnost 
předpokladu, že zelená pletiva střední Části lodyhy nejsou schopna zbělení, 
poněvadž na seříznutém místě nevyvíjelo se regenerací žádné nové pletivo, 
nýbrž obnažená plocha prostě zašla. K rozhodnutí však o tom, zda z bílé 
kůry jen bílá pletiva mohou povstati (obsahující ovšem spolu deriváty 
Br 7 ( B )- Br 8 (C). 
zeleného pleromu lodyhy), ze zelené toliko zelená, posloužila schopnost 
lodyhy, vyháněti po amputaci vegetačního vrcholu postranní pupeny. 
Ukázalo se, že seřízne-li se (studený skleník) lodyha tak hluboko, 
aby byl pahýl úplně zelený, že vyrážející pupeny úžlabní (Ušty jsou ovšem 
v té době již dávno opadané) vytvářejí Ušty, jež jsou jak v mládí, tak za 
dospělosti úplně zelené. Ani nervy na spodní straně nemají bílé barvy. 
(Exemplář B, Br 7). Naproti tomu byl nechán u ex. C pahýl tak dlouhý, 
že celá hořejší jedna třetina měla kůru úplně bílou: tři pupeny, které se 
na ní vyvíjely, byly s počátku všecky úplně bílé, později sezelenaly z nich 
2 starší, posléze zbyl pak nejmladší, jenž zůstal dlouhý čas bělavým. 
{Br. 8 nejhořejší pupen x). Nicméně objevila se později i na tomto zeleň. 
Přece však ukázala se na několika lístcích pupenů z této partie běl, třebaže 
ve stopách, tak na př. na primárních Ustcích v uzoučkých proužcích při 
X- 
