ského pohoří, a že v území našem naprosto ještě nelze přisvědčiti 
náhledům některých autorů, kteří se snaží tektoniku českého staršího 
paleozoika vysvětlovati s hledisek osvědčených v Alpách, avšak jichž 
nelze všeobecně užiti u nás. Vylíčit! tektoniku Třemošenského 
pohoří není snadné proto, že jest poměrně velmi málo míst, na nichž 
jsou vrstvy přístupny; nalézáme je nej častěji na vrcholech, kde bývají 
části vrstev isolovány v podobě skalek, avšak namnoze rozkládají se na 
místě bývalých skal spousty kamenné ssuti, ba pravá „kamenná moře." 
Některé skály ční, podobny jsouce mohutným zdem, přímo ze svahů 
horských, na př. „oltáře" na sev. svahu Ždáru, podobné mohutné 
skály v Hoškovině (s. z. Pískového vrchu, záp. ostrého 
ohybu silnice vedoucí do Strašíc), skalnatý hřeben „u Floriána" 
v údolí Ledného potoka, a podobný na sev. svahu Mlýn¬ 
ského vrchu, kde ční jako poslední zbytek slepencového souvrství 
pilíř, (obr. na str. 3.), na němž dobře vidíme plochy vrstevné, plochy 
svislých diaklas i nepravidelné plochy lomné, dle nichž se dál rozpad 
vrstev slepencových. Zachování těch a jiných podobných skal bylo způ¬ 
sobeno zvláště v těch místech, kde byl tmel slepenců druhotně obohacen 
kysličníkem křemičitým, jehož doprava se dála po spárách diaklas, nebo 
po p a r a k 1 a s á c h, jež se v našem pohoří jeví zvláště ve formě p o- 
s u n ů v rovině některé diaklasy, avšak zároveň v rovině vrstevné. Proužky 
dislokačních zrcadel, naznačující posun, jsou pak zpravidla rovnoběžný 
s průměty mezer vrstevných [4., část II. obr. na str. 5]. Z proužků na 
plochách posuvných jsou tedy patrny linie, v nichž se dál posun pravé 
či levé strany (linie ty jsou v mapce vyznačeny tence plně), avšak 
nelze z nich poznati, která strana se pohybovala, 1 ) Prozrazují tedy 
takové skály často dislokace toho druhu; částo jest obnažená plocha 
posuvná, křemenným zrcadlem chráněná, částí povrchu skalního, vedle 
ploch rozličných diaklas, ploch vrstevných a nepravidelných ploch lom¬ 
ných. Při posunech je řídkým zjevem, že proužky zrcadel, tedy čáry 
posunu, svírají s mezerami vrstevnými ostrý úhel, svědčíce o dislokaci 
diagonální, mnohem bližší posunu v ploše vrstevné, než normálnímu 
vržení (smrsku, skoku). 
Normální vržení prozrazují se hlavně morfologicky a kde 
se vedle výše ležících slepenců třemošenských na protiklonné straně blízko 
nalézali mladší vrstvy etáže D,; jinak bývají čáry smrskové v terénu za- 
kiyty svahovou sutí a uloženinami čtvrtohorními. Pravé zlomy, 
jež měly rozhodující vliv na ráz celého pohoří, rozdělivše rozsáhlé slepen- 
covesouvrstvi i s nadložními, dnes namnoze zmizelými mladšími vrstvami 
ve význačné pruhy, jsou skutečné pouhé zlomy vrstev bez patrné moc¬ 
nější svisle dislokace. 
