10 
Poruchový pruh, jenž vniká do slepencového pohoří mezi Čihem 
u Hůrek a Ždárem a končí poblíže hřbetu B á b o v k y, jest 
omezen dislokačními plochami směru záp.-vých. a sev.-již. Na jediném 
místě jižně Hůrek byla shledána obnažená smrsková plocha směru 
z.-v. příkrého sklonu sev. s dislokačními proužky téhož sklonu; pokračování 
plochy té jest morfologicky patrné na sev. úpatí Vysokýchlávek 
a zvláště Zdá ru. Tam byly podél dislokační plochy směru z.-v., po pří¬ 
padě též sz.-jv., též do hlubší úrovně dopraveny a tak před rozrušením 
a odnosem uchráněny vrstvy etáže D x a též tedy Komárovské 
vrstvy s loži železné rudy. Mezi hřebenem Č i h u a; obcí Hůr¬ 
kami jsou v polích opuštěné doly na železnou rudu stupně d-p (Kruš¬ 
nohorských vrstev), jenž tu zůstal zachován v poloze nesnížené, 
nebo málo dislokací snížené. 
. Kdežto jen v západní části Padrťskéh o údolí Třemošenské 
slepence dvou horských pruhů (dle J. Krejčího e a d[2]; Krejčí 
mluví o „slepencových hřbetech") se vose údolní dotýkají, jsouce rozděleny 
jen zlomem, nikoli propadlým širším pruhem, jest zkoumaná část Tře¬ 
na o š e n S k é h o pohoří kol více než dvou třetin obklíčena různě 
širokými pruhy a poli, v nichž se nalézají veškeré vrstvy, tedy i algonická 
spodina, v úrovni značně snížené, nad kterou se všechno slepencové pohoří 
vyzvědá do značné výšky zvětšené ještě nakloněním ker slepencových. 
Srovnáme-li polohu vrstev slepencových — a kde jsou zachovány, 
též vrstev Krušnohorských — v celé části pohoří severně údolí 
Padrťskéh o potoka, objevuje se nám mimo horský řetěz nej¬ 
jižnější, v němž je stálý směr i sklon, velká nepravidelnost. Vrstvy sle¬ 
pencové, všude více méně nakloněné, tvoří různé celky, kry, jevící se 
samy vlastním směrem a sklonem, při čemž v úhlu sklonu v téže kře bývají 
odchylky, jež si můžeme vysvětliti jako skutečné poměrné úklony plochých 
vrás, neb konečně, že nastaly vlivem dislokace směru souhlasného se směrem 
vrstevným — jsou-li nad sebou — anebo ploch dislokačních, v nichž se 
událo pootočení ker — leží-li jinak souhlasná znaménka, avšak s nápadněji 
různým úhlem sklonu, vedle sebe. Dislokace mezi jednothvými krami jsou 
v mapce naznačeny přetrhávanými tlustšími čarami; jsou to vlastně 
jen směry ploch dislokačních, jež nelze nikde pozorovati přímo nýbrž 
které jen dovoleno předpokládati mezi různými, t. j. značně se liš čími 
značkami směru a sklonu vrstevného. Při tom dbáno dle možnosti morfo¬ 
logie povrchu, ač ta není rozhodující. Jakého druhu jsou dislokace, nelze 
v jednotlivých případech dobře rozhodnouti. Některé jsou nepochybná 
vržení, zvláště ony směru jz.-sv., jichž kdyby nebylo, museli bychom 
pro Třemošenské slepence předpokládati mocnost mnohem 
větší, než jakou skutečně mají (100—150 m). Dislokacemi toho druhu 
(Prof. I. a II v příloze) lze v některých profilech vysvětliti zachování 
částí Krušnohorských vrstev {dp). U dislokací jiných směrů 
nejsou též vyloučena pravá vržení, svislá neb diagonální, avšak skočná 
XLVI. 
