11 
výše ani u nich nedosahuje mocnosti souvrství slepencového. Též arci 
jest možné přešinutí vrstev, zvláště u dislokací směru sv.-jz., avšak 
přímo nebylo nikde pozorováno. 
Jen na jednom místě uprostřed Třemošenský.ch slepenců 
a snad též Krušnohorských drob jest tvořen povrch břidlicemi 
a buližníkem algonkia, a to jv. M e d o v éh o. Ú j e z d a při silnici 
holoubkovsko-strašické. Tento ostrůvek aigonkických břidlic s opuštěnými 
doly na limonit a z něj čnějící malý buližníkový suk zdají se býti spíše 
pouhou erosí obnažená spodina, ač blízkost mohutnějších slepencových 
skal připouští též možnost, že bylo algonkium vržením přímo obnaženo 
nebo alespoň povrchu bližším učiněno. 
Vzájemná poloha dvou sousedních ker připouští tedy přítomnost 
skutečného vržení, tedy dislokační plochy, po kterých jedna kra vykonala 
klesavý pohyb svislý nebo diagonální; též nejsou vyloučeny pouhé „zlomy", 
při kterých nedošlo k pohybu ker vrstevných podél plochy zlomové. Ale 
jako zvlášť významný způsob dislokační třeba tu vytknouti zmíněné 
posuny vrstevné podél příkrých až svislých ploch a zároveň 
v plochách vrstevných, takže zrcadlové pruhy, značící směry pohybu, 
jsou s vrstevnými mezerami rovnoběžný, nebo je protínají jen ve velmi 
ostrém úhlu. 
Tyto posuny vrstevné jsou v úzkém vztahu s prasklinami 
(d i a k 1 a s a m i), které jako rovinné spáry a to velmi příkré neb svislé 
prostupují souvrstvím slepencovým a jichž směry na některých místech 
zjištěné, jsou v mapce naznačeny tenkými pretrhávanými čarami, kdežto 
plochy posuvné jsou označeny čarami plnými. Veškeré diaklasy — na nichž 
též povstaly posuny vrstevné — jsou zjevy tlakovými, vznikše bud přímo 
kolmo na tangentialní tlak horský anebo kolmo na jeho složky. Směry 
diaklas jsou velmi rozmanité v celku i v jednotlivých krách, nelze tedy 
jejich původ připisovati přímému účinku tlaku jediného směru, dokonce 
pak ne jedinému tlaku jenž způsobil původní zvrásnění a rozlomení sle¬ 
penců ve směru jz.-sv., povstaly tedy v době, kdy již byly slepencové 
vrstvy rozloženy v jednotlivé kry. 
O plochách kolmých dislokac a snad též zlomů lze vším právem 
souditi, že prostupují nejen souvrství slepencová, nýbrž že ještě po¬ 
kračují hluboko do algonkické spodiny, avšak diaklasy a též plochy 
vrstevných posunů končí nejspíše v slepencích samých nepřecházejíce 
do algonkia. Tu bychom pak arci nuceni byli předpokládati pohyb vrstev 
slepencových v jednotlivých krách bud po skrytém algonkickém povrchu, 
neb uvnitř souvrství slepencových po některých mezerách vrstevných. 
Dnes známe arci jen konečný stav, o stavu počátečném soudíme jen 
tolik, že byly původně vodorovně uložené rozsáhlé vrstvy slepencové 
tlakem směru od jv. k sz. neb opáčným mírně zvrásněny, a pak roz¬ 
lomeny v pruhy směru severovýchodního. Co dále způsobilo, že byly 
vrstvy slepencové — po případě též původně na nich ležící vrstvy mladší 
XLVI. 
