Vl + ía» s 2«„ V(», —v,) 2 + 4t 
1 2 a 0 = tan 2 a 0 . cos 2 a 0 = 
V(v,- 
Mimo úhel a 0 hoví vzorci (28) též úhel a Q ' = a 0 ±90°, pro nějž 
sin 2 a 0 ' = cos 2 a 0 , cos 2 a 0 ' = srn 2 % 2 cc 0 ' = — sm 2 « 0 . 
Dosacbme-li pak do vzorce (26) úhly «c 0 , c 0 ', vyjdou hlavní napětí 
*.,«=Y (*. + *,+ V>, _*,)• + 4 .*), (29) 
znamená-li menší napětí. Totéž odvodili bychom z obrazce, kde 
|Í = oT- 7b = J7=V?7 + Í? = i-Y(*- *»• + 4 ** 
ho = oi = — * 1 = o» — oc, i > 2 = A o -f o c, 
což souhlasí se vzorcem (29). 
Největší napětí tangenciálně působí v osách S 3 , S 4 , jež půlí úhly 
os Sj, S 2 . Úhel s osou X je pak « 0 y '' = « 0 + 45°, tedy 
2 a 0 " = 2 a 0 Hh 90°, sin 2 a 0 " = ± cos 2 c 0 , cos 2 « 0 " = + sin 2 a 0 . 
Užijeme-li vzorců (280 a dosadíme pak do vzorce (27), vyjde 
««.**=+! Yffc _ *.)» + 4 = ± i. (* 2 - v,). . (30) 
Totéž dá i obrazec, v němž wa* r = oc. 
Dle vzorců (26) až (30) určíme v každém bodě spáry složky napětí, 
působícího na libovolný řez, jakož i napětí hlavní, jež dávají maximum 
a minimum napětí v uvažovaném bodě, konečně i největší napětí tangen¬ 
ciálně. Stanovme je zvláště v krajních bodech spáry. 
V pravém kraji spáry obdrželi jsme při obecném průřezu v rovině 
vcdorovné a svislé složky napětí, dané vzorci (18'), (20'), (21'), t. j. 
v/, ť ~ — ví tan (p\ VÍ = ví tan 2 <jp'. 
Pak jest dle vzorce (28) 
tan 2 a Q = —^ -—- = '^ - ^ 7 - ^ - = tan 2 y', 
0 ví — ví 1 — tan 2 <p 
XV. 
