30 
průřezové jsou poměrně malé proti délce, a to pro namáhání kombinací 
tahu neb tlaku s ohybem. Tloušťka hrází není ovšem stálá, nýbrž roste 
obyčejně velmi značně do hloubky. Mimo to při nesouměmém průžezu 
hráze nejsou vodorovné spáry kolmý ke střednici. Z obou příčin neplatí 
lineámý zákon napětí v x při hrázích přesně. 
Podrobně obíral se touto otázkou M. L évy, jenž vyšetřoval, kdy 
lineámý zákon napětí v x vyhovuje přesně obecné theorii pružnosti a vý¬ 
minkám, jež tato theorie poskytuje; ukázal též v některých jednoduchých 
případech, jaký výraz bylo by třeba voliti pro napětí v x , aby se přesně 
vyhovělo uvedeným výminkám. Lévy dokázal, že lineámý zákon napětí v x 
vyhovuje přesně výminkám, které dává obecná theorie pružnosti, při obdél¬ 
níkovém průřezu hráze, je-li nádrž prázdná, tedy pro namáhání vlastní 
vahou, a při trojúhelníkovém průřezu pro vlastní váhu i pro vodní tlak, 
prochází-li hladina vody právě vrcholem trojúhelníka. Totéž platí o prů¬ 
řezu, odvozeném z trojúhelníka zvětšením šířky v části vrcholové a to při 
namáhání tlakem vody, jejíž hladina prochází vrcholem základního troj¬ 
úhelníka. V jiných případech obtížení a tvarech průřezu dává lineámý 
zákon napětí v x většinou příznivé výsledky. 
Pokud odvozené vzorce vyjadřují napětí jako funkce složek M, N, T 
výslednice zevnitřních sil pro určitou spám, platí též v tom případě, pů- 
sobí-li ve spáře vztlak, který je po celé spáře stálý anebo mění se v celé spáře 
po zákoně přímky. Platí tedy ony vzorce, poČítáme-li s plným vztlakem 
v celé spáře, nebo s jistým dílem tohoto vztlaku, anebo též se vztlakem, 
který na př. ubývá od návodního konce ke druhému konci spáry po zákoně 
přímky. Třeba jen počítati vztlak k ostatním silám zevnitřním, t. j. vlastní 
váze hráze a tlaku vody, a vyjádřiti M, N, Ť jako složky výslednice všech 
jmenovaných sil zevnitřních od vrcholu hráze až po uvažovanou spáru. 
Vztlak počítati jest ovšem pouze v uvažované spáře; vnikne-li voda pří¬ 
padně do některých spař hořejších, působí v nich na zdivo silami, jež se 
navzájem ruší a nemění nikterak výslednici zevnitřních sil v jiných spárách. 
Béřeme-li plný vztlak v celé spáře, předpokládáme tím, že celou 
spárou prochází trhlina. Pak nemohla by však hráz vůbec vzdorovati 
vodorovným silám; neboť porušením souvislosti hmoty vylučují se napětí 
tangenciálná ve spáře, vyplněním trhliny vodou odpadá pak také veškeré 
tření. Stačilo by tedy v praktických případech počítati pouze s částečným 
vztlakem ve spáře, jejž bylo by na př. možno stanovití jako díl plného 
vztlaku se zřetelem k porovitosti zdivá, kterou by ovšem bylo třeba 
v každém případě zvláště určití zkouškou. 1 ) 
*) Viz Fillunger „Der Auftrieb in Talspevren“ (ósterreicbische WocheiT 
scfarift fůr den offentlichen Bandienst, 1913, str. 532). \ 
XV. 
